ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року 
м. Черкаси

Справа № 705/2002/20		
Провадження № 22-ц/821/1773/20		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року (ухваленого в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Годік Л.С.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

28 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н від 05 грудня 2016 року.
За умовами кредитного договору позичальнику ОСОБА_1 було видано кредит у розмірі 25 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті  http:privatbank.ua/terms/pages/70/  складає договір про надання банківських послуг.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зазначає банк, утворилася заборгованість, загальна сума якої на 28 квітня 2020 року  становить 87 880,28 грн. і складається із наступних складових: 44 044,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 44 044,80 грн. - заборгованість  за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 15 388,38 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 23 786,13 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4160,97 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, вказує АТ КБ «ПриватБанк», банк змушений звертатися за захистом своїх прав до суду і просив постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1  на свою користь заборгованість у загальному розмірі 87 880,28 грн. за кредитним договором б/н від 05 грудня 2016 року, а такожпонесені банком судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року в задоволенні позову - відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачем не доведено, що на момент підписання анкети-заяви 05 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме із тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 05 грудня 2016 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в розрахунках та в анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 жовтня 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просило суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесені банком судові витрати по справі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що під час підписання анкети-заяви 05 грудня 2016 року відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування.
АТ КБ «ПриватБанк» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких, висловивши певним чином згоду на них. 
Крім того, підписана відповідачем анкета-заява та користування кредитними коштами, вказує на те, що  ОСОБА_1 висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи 

05 грудня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у формі встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. (а.с. 16)
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, остання містить анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 05 грудня 2016 року. 
Проте в заяві не вказано вид платіжної картки та кредитний ліміт за платіжною карткою, а також не зазначено суму кредиту, процентної ставки по кредиту, процентів за місяць, щомісячної комісії, а також розміру пені і штрафу.
На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 грудня 2016 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом -  ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості, яку просив стягнути в судовому порядку банк, становить 87 880,28 грн., яка складається з наступного : 44 044,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 44 044,80 грн. - заборгованість  за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 15 388,38 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 23 786,13 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4160,97 грн. - штраф (процентна складова). (а.с. 6-13)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що 05 грудня 2016 року  ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій заповнено графи особистих даних (а.с. 16). 
У зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості вибору кредитних карток та бажаного кредитного ліміту.
Також у вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
При цьому, зазначена анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання позичальником умов Договору.
Отже, з наданих позивачем документів, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, які б слугували підставою для задоволення в повному обсязі заявлених банком позовних вимог, оскільки неможливо вірно встановити конкретні умови користування виданою карткою, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також розміри штрафів.
Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на вищенаведених положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.
За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи до  ОСОБА_1 вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 05 грудня 2016 року, посилався також на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,як невід`ємні частини спірного договору.
Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Водночас, банк додав лише витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду (а.с. 17)
Колегія суддів також звертає увагу на неможливість ідентифікації того, що наданий витяг з Тарифів обслуговування та анкета-заява ОСОБА_1 , це складові одного кредитного договору, а також у наданому Витязі відсутній підпис позичальника.
Крім того, матеріали справи не містять підписані відповідачем ОСОБА_1 інші документи, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку. 
Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів позичальник ОСОБА_1 та ознайомився і погодився саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також, колегія суддів зазначає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 грудня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 травня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Щодо вимоги позивача з приводу стягнення 15 388,38 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.
Згідно даних довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» суду першої інстанції, відповідачу було надано дві картки з терміном дії до 07/20 та 04/22, що свідчить про те, що з даної дати вказаних правовідносин повинні застосовуватися положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. (а.с. 15)
Однак, як вбачається з матеріалів справи та наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 грудня 2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 28 квітня 2020 року, згідно якого кредитодавець розпочав нараховувати відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, в той час як дія картки відповідача закінчується 07/20 (а. с.13).
Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то така відсоткова ставка не може бути застосована до даних правовідносин.
З огляду на вище викладене, врахувавши висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України на суму 15 388,38 грн., у зв`язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню.
Однак при цьому, з матеріалів справі, зокрема, із розрахунку заборгованості, вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувався карткою, а також частково погашав заборгованість. (а.с. 6-12)
Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд першої інстанції наведеного в повній мірі не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову повністю за недоведеністю.
Доказуючи розмір фактично отриманої позичальником ОСОБА_1 суми кредитних коштів, Банком надано розрахунок заборгованості, який виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду, за який вони виконані.
Враховуючи із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсутності визначеного Договором порядку нарахування пені та штрафу за користування кредитом, відсутності зі сторони ОСОБА_1 спростувань суми такої заборгованості, колегія суду приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих за допомогою банківської карти коштів в розмірі 44 044,80 грн.
Факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами та їх несвоєчасного повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_1 про втрату картки не заявляв, з заявами щодо несанкціонованого використання коштів до банку не звертався, користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість.
Таким чином, погоджуючись із правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із  ОСОБА_1 на користь банку нарахованих відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами за кредитним договором, апеляційний суд не може погодитися із висновками суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення із  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» тіла кредиту - 44 044,80 грн. за кредитним договором б/н від 05 грудня 2016 року, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового про задоволення вимог банку.
В решті рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не знаходить.
У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, до скасування в частині відмови в задоволенні позову банку про стягнення із позичальника заборгованості за кредитом (тілом кредиту) і ухвалення нового рішення про задоволення в цій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» .
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 рокув частині, що стосується стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 44 044,80 грн., то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (50,12%), що у грошовому виразі складає 1048,48 грн.
Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають пропорційно відшкодуванню із ОСОБА_1 в сумі 1572,72 грн. (1048,48 грн.*150%)

Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у сумі 44 044,80 грн.
Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Уманським МВ УМВС України в Черкаській області 29 грудня 1999 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рах № НОМЕР_3 , МФО № 305299) заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у сумі 44 044,80 грн. 
В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року у зазначеній справі - залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви в сумі 1048,48 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги в сумі 1572,72 грн., всього в сумі 2621,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                           О.В. Карпенко

Судді                          Л.В. Нерушак
                                                                       
                                                                                 В.Г. Бородійчук