П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3525/19	
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді – доповідача 	Косцової І.П.	
                    суддів 	Джабурії О.В.	
 	Кравченка К.В.	
 	 	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Бондаренка Олега Леонідовича на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління  Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення різниці в заробітку, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції  в Миколаївській області №368 о/с  від 12.09.2019 року в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з посадовим окладом 2 500 грн. з 09 вересня 2019 року та звільнення з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області; 
- поновити його на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області; 
- стягнути на його користь різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 09.09.2019 року по дату прийняття судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач безпідставно, всупереч рішенню суду, не провів відповідних процедур для підтвердження його здатності займати вказану посаду, та відповідно безпідставно відмовив в поновленні на попередньо займаній посаді. Водночас, призначивши його на посаду з нижчим посадовим окладом без його на те згоди, відповідач грубо порушив вимоги трудового законодавства. Позивач уважає, що посада, яку він обіймав, і посада, на яку його переміщено за спірним наказом, не є рівнозначними, оскільки посадовий оклад, функціональні обов`язки і підпорядкування є різними. Крім того, відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника, що не було враховано відповідачем.
Також звернув увагу суду на те, що постанова ВЛК про його придатність до військової служби, на підставі якої його було переведено на іншу посаду, втратила чинність, оскільки не була реалізована у встановлений законом строк, що становить один рік від часу проведення медичного огляду. Натомість, за результатами комплексного медичного огляду, який був проведений 17.05.2019 року в ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області», він не має жодних протипоказань до виконання роботи в поліції. 
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року  адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 12 вересня 2019 року №368 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з посадовим окладом 2 500 грн., звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності з 09 вересня 2019 року. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що оскільки на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач  не працював на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності, адже був з цієї посади звільнений ще 27.07.2018 року наказом №200 о/с і в поновленні на цій посаді йому було відмовлено судом, оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу в частині призначення ОСОБА_1 на посаду, суд першої інстанції вказав, що оскільки в цьому наказі відповідач не визначив чітко відповідної норми закону, яка стала підставою для переміщення поліцейського на рівнозначну посаду та не врахував рапортів позивача, і в цій частині наказ підлягає скасуванню.
Водночас суд не погодився з доводами позивача щодо наявності підстав для  поновлення його на посаді та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, зазначивши при цьому, що оскільки оскаржуваним наказом відповідач фактично не звільняв позивача з посади, підстави для поновлення на посаді та стягнення різниці в заробітку відсутні.
Не погодившись з судовим рішенням, сторони у справі подали апеляційні скарги, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Так, ГУ Національної поліції в Миколаївській області  в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що оскільки оскаржуваний наказ видано на виконання судового рішення, позивач, за приписами ст.383 КАС України, мав право оскаржити неправомірні дії відповідача протягом 10 днів з моменту, коли він дізнався про протиправність таких дій.
Враховуючи, що з наказом позивач був ознайомлений 17.09.2019 року, строк оскарження протиправних дій Управління закінчився 27.09.2019 року. Тому, подавши позов до суду 11.10.2019 року, ОСОБА_1 пропустив строк  звернення до суду з неповажних причин, однак зазначена обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.
Крім цього апелянт зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права. На думку апелянта, при розгляді позовних вимог щодо невиконання судового рішення у іншій справі, суд першої інстанції не мав права зобов`язувати відповідача виконувати судове рішення шляхом ухвалення нового судового рішення, адже виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №1440/2317/18, де судом було захищене право позивача шляхом скасування наказу про звільнення з однієї посади і переведення на іншу із зобов`язанням виплатити різницю у заробітку, однак з відмовленням у поновленні на попередній посаді у зв`язку з неможливістю подальшого проходження служби за станом здоров`я. 
Саме у зв`язку з тим, що за висновком ВЛК позивача визнано непридатним до служби на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області, Управління було змушено, на виконання судового рішення, призначити ОСОБА_1 на іншу посаду, яка за своїм функціональним навантаженням відповідає стану здоров`я позивача.
Також апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо обов`язку Управління розглянути рапорти ОСОБА_1 про допуск до виконання обов`язків на посаді  старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності, адже, по перше, попереднім судовим рішенням позивачеві відмовлено у поновленні на цій самій посаді, по друге, вказана посада на момент подачі рапорту не була вакантною.
Водночас, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам Управління про те, що при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду для подальшого проходження ним служби, позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад по області, втім жодного рапорту щодо призначення на вакантну посаду останній до Управління не подавав.
Зазначені обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог.
Натомість ОСОБА_1 , обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог в частині поновлення на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.
На думку позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржуваним наказом позивача не могло бути звільнено з вказаної посади, оскільки він був з неї звільнений ще наказом №200 о/с від 27.07.2018 року и постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №1440/2317/18 на неї не поновлювався.
Позивач вважає, що оскільки він у серпні та вересні 2019 року отримував заробітну плату з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності, фактично він вважається таким, що був на цю посаду поновлений, і оскаржуваним наказом незаконно з неї звільнений. 
Крім цього позивач в заяві від 31.08.2020 року просив суд апеляційної інстанції при винесенні рішення в частині поновлення його на посаді зазначити про поновлення його на аналогічній посаді в Департаменті боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України у зв`язку з тим, що наказом Національної поліції України №389 від 27.05.2020 року скорочені всі посади  Управління протидії наркозлочинності ГУНП в Миколаївській області.
У відзивах на апеляційні скарги сторони заперечили проти доводів, викладених в апеляційних скаргах та просили суд відхилити їх, прийнявши наведені ними доводи.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового їх задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в органах поліції, в тому числі на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП  в Миколаївській області.
На підставі довідки військово-лікарської комісії «ДУ ТМО МВС України по Миколаївській області» №262 від 27.06.2018 року, ГУ НП в Миколаївській області 27.07.2018 року прийнято наказ №200 о/с, яким ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади та призначено на посаду старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Доманівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №1440/2317/18 суд визнав протиправним та скасував наказ ГУ НП  в Миколаївській області №200 о/с від 27.07.2018 року в частині призначення позивача на посаду старшого інспектора-черговий сектору реагування патрульної поліції №1 Доманівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції. В задоволенні вимог про поновлення на раніше займаній посаді суд відмовив з тих підстав, що за станом здоров`я позивач не може обіймати вказану посаду (а.с.34-37).
21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ НП  в Миколаївській області Анохіна О.Д. із рапортом, в якому просив повідомити  результати виконання судового рішення в частині його звільнення, а також внесення відповідних виправлень до особової справи та трудової книжки. Крім того, просив видати йому направлення на проходження ВЛК та допустити до виконання обов`язків старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області. Одночасно повідомив, що за результатами комплексного медичного огляду, проведеного ДУ ТМО МВС України по Миколаївській області 17.05.2019 року, він здоровий, протипоказання до роботи відсутні (а.с.13).
За результатами розгляду поданого позивачем рапорту, з урахуванням висновків, встановлених постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року №1440/2317/18, що набрала законної сили, та на підставі довідки військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України в Миколаївській області» від 27.06.2018 року №262 ГУ НП в Миколаївській області прийнято наказ №368 о/с від 12.09.2019 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області та призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області (а.с.12).
На думку ОСОБА_1 , вказаний вище наказ є  незаконним, оскільки на день його прийняття довідка військово-лікарської комісії №262 від 27.06.2018 року втратила чинність, а за результатами комплексного медичного огляду, який був проведений 17.05.2019 року, він придатний для проходження служби та не має жодних протипоказань до виконання робіт.
При цьому позивач вважає, що посада старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області є нижчою ніж та, на якій він перебував, отже відповідач мав отримати його згоду на таке переведення.
Таким чином, предметом дослідження у справі, що розглядається є чотири ключових моменти: 
1) чи був ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваного наказу звільненим з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області;
2) чи підлягає ОСОБА_1 поновленню на вказану посаду з урахуванням постанови суду апеляційної інстанції, що набрала законної сили, якою в поновленні на цій посаді відмовлено;
3) чи є законним призначення позивача на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, з огляду на приписи 32 КЗпП України, якими закріплено, що переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію або в іншу місцевість допускається тільки за згодою працівника, та п.14 розділу ІХ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС від 03.04.2017 року № 285, відповідно до якого постанови ВЛК про придатність поліцейських до служби у поліції, придатність військовослужбовців до військової служби  можуть бути реалізовані у термін, що не перевищує один рік від часу проведення їм медичного огляду;
4) чи є рівнозначними посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності та старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області.
Ретельно дослідивши наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини, проаналізувавши нормативно-правові акти, якими врегульовані правовідносини сторін, судова колегія зазначає наступне.
Порядок проходження служби поліцейськими, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За змістом частини першої статті 59 Закону № 580-VІІІ, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Процедура переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції передбачена статтею 65 Закону № 580-VІІІ.
Згідно з частиною першою цієї статті переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
Переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
За приписами пункту 8 частини десятої статті 62 Закону № 580-VІІІ поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Разом з цим, пунктом 40 Положення № 114 обумовлено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.
Згідно з підпунктом «б» пункту 42 Положення № 114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливого характеру проходження служби в органах Національної поліції України, переміщення поліцейських на рівнозначні посади може бути здійснено як за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії, так і з метою більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, а на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, в тому числі, -  за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії і в цих випадках згода працівника на таке переміщення не запитується.
Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів позивача щодо отримання відповідачем його згоди на переміщення, судова колегія звертає увагу, що спеціальний Закон України «Про Національну поліцію»    дійсно не розмежовує поняття «переміщення» та «переведення» працівника, як це врегульовано у  Кодексі законів про працю України.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 32 Кодексу законів про працю України  переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у  статті 33 цього Кодексу  та в інших випадках, передбачених законодавством.
Частиною другою вказаної статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості,доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. 
Аналіз наведених вище положень Кодексу законів про працю України свідчить, що  переведення та переміщення є різними за порядком та наслідками процедурами. Так, при переведенні працівнику доручається та ж сама або інша робота на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості за умови отриманням його дозволу. 
Водночас, при переміщенні працівник залишається на тому ж підприємстві, в установі, організації, але на іншому робочому місці, в іншому структурному підрозділі у тій же місцевості та не потребує отримання такого дозволу.
Як зазначалось вище, оскаржуваний наказ, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області та призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, прийнято відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №1440/2317/18.
Ознайомившись зі змістом вказаного судового рішення, судова колегія встановила, що наказ № 200 о/с від 27.07.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з призначенням його на іншу посаду був скасований лише в частині призначення позивача на посаду старшого інспектора – чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Доманівського відділення Вознесенського відділу поліції. Підставою для скасування цієї частини наказу стала та обставина, що відповідачем не було отримано згоду поліцейського на переведення його на іншу посаду в іншу місцевість. 
В задоволенні ж вимог про поновлення позивача на раніше займаній посаді суд відмовив з огляду на те, що за висновком військово-лікарської комісії ОСОБА_1 не придатний до служби на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності.
Таким чином, на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу ОСОБА_1 вже був звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності й це звільнення було визнано судом законним та обґрунтованим, отже відповідач, з урахуванням обставин, встановлених судовим рішенням, був зобов`язаний вирішити лише питання щодо направлення (переміщення) ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та призначити його на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що наказом №364 о/с від 09.09.2019 року по особовому складу, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року у справі №1440/2317/18, ГУ НП в Миколаївській області скасувало наказ ГУНП в Миколаївській області від 27.07.2018 року №200 о/с «По особовому складу», в тому числі і в частині увільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності (а.с.85).
Оскільки законність вказаного наказу не є предметом спору у справі, що розглядається, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно зазначив в оскаржуваному наказі про призначення позивача  на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області з одночасним звільненням з попередньої посади.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначену обставину уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що позивач не звільнявся з попередньої посади, а тому оскаржуваний наказ в частині звільнення ОСОБА_1 є незаконним.
Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Центральний відділ поліції ГУ НП в Миколаївській області є територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, які обидва знаходяться в м. Миколаїв по вул. Декабристів, 5 та 8.
Враховуючи, що ГУ НП в Миколаївській області оскаржуваним наказом фактично здійснило переміщення ОСОБА_1 по службі в інший територіальний підрозділ поліції в межах однієї місцевості, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуваний наказ обґрунтовано прийнято відповідачем без отримання згоди позивача.
При цьому судова колегія враховує той факт, що відповідач неодноразово ознайомлював позивача з наявними в Управлінні вакантними посадами та пропонував останньому визначитись і написати відповідний рапорт, однак ОСОБА_1 відмовився від будь-яких пропозицій, замість цього подав рапорт про допущення його до виконання обов`язків на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області, на яку, в силу вищезазначених обставин, він допущений бути не міг (а.с. 13, 42-45).
З приводу доводів апелянта, що займана ним посада є нижчою від тієї, яку він займав,  посилаючись на різницю у заробітній платі, судова колегія зазначає таке.
Аналіз положень пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VІІІ дає підстави для висновку, що її застосування можливе виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.
За приписами ч.2 ст.65 Закону №580-VІІІ посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції. Будь-яких інших визначень щодо рівнозначності посад даний Закон не містить.
У свою чергу, визначення рівнозначної посади міститься в  Законі України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»  (далі -  Закон № 889-VIII) та відповідно до  статті 2 цього Закону  означає посаду державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.
За змістом статті 51  Закону №889-VIII, посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.
Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Крім того зі змісту наведеної статті вбачається, що державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: на всю територію України, на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, або на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, в залежності від чого встановлюється відповідний розмір посадових окладів працівників.
З матеріалів справи вбачається, що посадовий оклад старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області на момент прийняття оскаржуваного наказу становив 2 800 грн., а посадовий оклад старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області –     2 500 грн.
Слід зазначити, що різниця у 300 гривень не може сприйматись як нерівнозначність грошового забезпечення за загаданими посадами, оскільки остаточне грошове забезпечення за згаданими посадами зрівнюється за рахунок інших складових грошового забезпечення.
Так, згідно інформації УФЗБО ГУНП в Миколаївській області №1955/28-2019 від 13.11.2019 року грошове забезпечення ОСОБА_1 на попередній посаді становило 11  167,53  грн., а за новою посадою – 11  504,55 грн., тобто є навіть більшим (а.с.39, 50-54).
Отже, різниця в окладі на 300 грн. не може бути підставою на підтвердження висновку позивача, що ці посади не є рівнозначними та не може сприйматися як нерівнозначність грошового забезпечення за згаданими посадами.
До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішеннях від 28 листопада 2018 у справі № 820/6677/16 (п.34) та від 16 квітня 2020 року  у справі а №825/896/18.
Таким чином, виходячи з функціональних обов`язків позивача як старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, судова колегія зазначає, що обсяг повноважень, покладених на старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції є тотожним повноваженням старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності у межах територіальної підвідомчості.
Крім цього, відповідно до наказу НПУ від 04.12.2015 року №142 «Про  затвердження переліку посад молодшого та середнього складу поліції у відповідних їм граничних спеціальних знань обидві посади мають граничне спеціальне звання «капітан поліції», а посада старшого оперуповноваженого віднесена до посад середнього складу поліції. 
Наведене свідчить про рівнозначність посади старший оперуповноважений відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області та старший оперуповноважений відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Миколаївській області, виходячи з однакового кола посадових обов`язків та однакового грошового забезпечення.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що відповідач, приймаючи наказ від 12.09.2019 № 368 о/с, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстави для визнання протиправним та скасування такого відсутні.
Що стосується доводів ГУ НП в Миколаївській області з приводу того, що зазначений позов має розглядатися за правилами ст.383 КАС України, оскільки оскаржуваний наказ був прийнятий саме на виконання судового рішення і строк його оскарження становив 10 днів з моменту отримання цього наказу, судова колегія вважає їх помилковими, оскільки зазначеним судовим рішенням не надавалась правова оцінка законності призначення позивача на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, і ці вимоги є по суті, новим позовом, якій не може бути розглянутий за приписами ст.383 КАС України.
Відповідно до  ст.90 КАС України  суд  оцінює  докази,  які  є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні  докази  не мають для  суду наперед встановленої сили. Суд  оцінює  належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд  надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для справи а судове рішення постановлено з помилковим застосуванням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до  ст.317 КАС України  вважає за необхідне частково задовольнити апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_1 шляхом скасування рішення суду першої інстанції з  прийняттям нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.
З огляду на результат апеляційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  317,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року – скасувати. 
Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, однак може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її отримання.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Джабурія О.В.