ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8551/20 Справа № 216/511/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/511/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, яка постановлена  суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 листопада 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі – ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про захист прав споживачів та просила суд визнати дії відповідача щодо нарахування їй неіснуючої заборгованості в розмірі 2341,50 грн. незаконними та агресивними; скасувати незаконно нараховану заборгованість в сумі 2341,50 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.
31 травня 2019 року позивачкою ОСОБА_1 було надано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу чи будь-якій іншій особі вчиняти будь-які дії щодо припинення чи обмеження газопостачання чи розподілу природного газу до будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке мотивовано тим, що 31.05.2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення від ПАТ «Криворіжгаз» про припинення розподілу природного газу за накопичену заборгованість в сумі 2085,00 грн., що, на думку позивачки свідчить про психологічний тиск з боку відповідача, шляхом погроз і шантажу припинити газопостачання до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
28 серпня 2020 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, в якій просила ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу чи будь-якій іншій особі вчиняти будь-які дії щодо припинення чи обмеження газопостачання чи розподілу природного газу до будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду судом її позову по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, тоді як в резолютивній частині, з незрозумілих підстав, відмовив у забезпеченні позову. 
При цьому, на думку позивачки, судом порушено норми процесуального права та незаконно розглянуто заяву про забезпечення позову за відсутності учасників справи, адже норми статті 153 ЦПК України, яка дозволяє суду розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, входить у конфлікт зі ст. 7 ЦПК України, відповідно до якої розгляд справ в судах проводиться усно і відкрито, будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні.
Також, позивачка зазначає, що згідно статті 8 ЦПК України та Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отриманні такої інформації.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» - Щербачова Д.П., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.  
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, а доводи заяви стосуються лише припущень щодо психологічного тиску з боку відповідача, шляхом погроз і шантажу припинити газопостачання до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року судам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг   позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1  звернулася  до суду  із позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів та просила суд визнати дії відповідача щодо нарахування їй неіснуючої заборгованості в розмірі 2341,50 грн. незаконними та агресивними; скасувати незаконно нараховану заборгованість в сумі 2341,50 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.
31 травня 2019 року позивачкою ОСОБА_1 було надано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» чи будь-якій іншій особі вчиняти будь-які дії щодо припинення чи обмеження газопостачання чи розподілу природного газу до будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка обґрунтована тим, що 31.05.2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення від ПАТ «Криворіжгаз» про припинення розподілу природного газу за накопичену заборгованість в сумі 2085,00 грн., що, на думку позивачки, свідчить про психологічний тиск з боку відповідача, шляхом погроз і шантажу припинити газопостачання до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з цим, заява позивачки ОСОБА_1 щодо забезпечення позову не містить жодних відомостей про те, яким чином обраний нею спосіб забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» чи будь-якій іншій особі вчиняти будь-які дії щодо припинення чи обмеження газопостачання чи розподілу природного газу до будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , може в подальшому, у разі задоволення її позовних вимог про визнання дії відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування їй неіснуючої заборгованості в розмірі 2341,50 грн. незаконними та агресивними, скасувння незаконно нараховану заборгованість в сумі 2341,50 грн. та стягнення з відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.,може утруднити або зробити неможливим виконання такого рішення суду.
Зважаючи на те, що між сторонами відсутній спір щодо припинення газопостачання до будинку позивачки, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, нею не надано доказів про те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» вчиняються дії щодо припинення (обмеження) газопостачання до будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, з метою тиску на позивачку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб.
Крім того, необхідно зауважити й на тому, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та розгляд заяви про забезпечення позову за відсутності учасників справи, колегією суддів не приймаються, адже, згідно статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що стаття 153 ЦПК України входить у конфлікт зі ст. 7 ЦПК України, відповідно до якої розгляд справ в судах проводиться усно і відкрито, будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні, колегією суддів не приймаються, як такі, що зводяться до довільного тлумачення цивільного процесуального законодавства України, адже, згідно ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом, й до таких випадків відноситься стаття 153 ЦПК України
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно статті 8 ЦПК України та Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отриманні такої інформації, теж не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду, оскільки позивачкою не надано доказів про те, що вона зверталася до суду першої інстанції для отримання будь-якої інформації щодо стану розгляду її справи, а суд відмовив їй у наданні такої інформації.
Посилання ж в апеляційній скарзі на те, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, тоді як в резолютивній частині, з незрозумілих підстав, відмовив у забезпеченні позову, колегія суддів не приймає, оскільки мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та мотиви, з яких виходив суд при відмові у задоволенні заяви, а помилкове зазначення в ухвалі про «задоволення заяви» не є підставою для скасування ухвали суду, адже така помилка підлягає виправленню у порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду, в оскаржуваній частині, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: