ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 580/1525/19
провадження № К/9901/29438/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 (суддя Кульчицький С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 (головуючий суддя Єгорова Н.М., Сорочко Є.О., Федотов І.В.)
у справі № 580/1525/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу, згідно Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 та факту подання позивачем усіх документів, передбачених Порядком, затвердженим постановою від 25.12.2013 №975.
2.          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019, у справі №580/1525/19 відмовлено у задоволенні позову.
3.           ОСОБА_1 з вищевказаними судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі №580/1525/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
4.          Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення – без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 04.09.2014 по 30.01.2015 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30.01.2015 №31 його було звільнено з військової служби у запас за пп. “б” ч. 8 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
6.          Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 30.03.2015 Серія 10ААА № 012511, позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30 % у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
7.          Згідно з випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії 12 ААА № 538798, під час проведення повторного огляду позивача 16.03.2017 йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.03.2017.
8.          У зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 182 700 грн 00 коп.
9.          Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 12 ААБ №124530 від 08.06.2018 під час проведення вторинного огляду позивачу 08.06.2018 встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
10.          У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги.
11.          28.12.2018 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 28.12.2018 №139, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що згідно з ч.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у разі зміни групи інвалідності доплата до одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
12.          Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тоді як чинне законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності лише протягом дворічного строку з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
14.          У касаційній скарзі позивач зазначає про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій та, з посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 30.09.2019 у справі №825/1380/18, від 21.08.2018 у справі №278/2478/17, вважає, що у позивача як інваліда ІІ групи право на отримання одноразової грошової допомоги виникло з моменту встановлення ОСОБА_1 інвалідності з 08.06.2018.
15.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач наголошує, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому висновки судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
17.          Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбаченими  Конституцією та законами України.
18.          Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
19.          Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
20.          За приписами ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ” від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ).
21.          Так, право на виплату одноразової грошової допомоги передбачено Законом №2011-ХІІ, який було доповнено ст.ст. 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України “Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців” від 04.07.2012 №5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
22.          Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
23.          Згодом, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: “У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється”.
24.          Змістовно абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
25.          Окрім того, абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
26.          Обидві ці норми (абз. 1 та 2 п. 4 ст. 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. 
27.          З метою реалізації норм ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975, п. 3 якого (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
-у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
-у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
28.          У постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 зроблено такий правовий висновок:
«Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII: 
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).”
29.          Своєю чергою, у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 розглянуто питання обмеження одноразової грошової допомоги строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров?я та зроблено такі висновки:
«ті особи, стан здоров?я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров?я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. 
З огляду на вищезазначене, судова палата дійшла висновку, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. 
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.  
При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.
Таким чином, за наслідками розгляду цієї справи, виходячи з чинного на час виникнення спірних правовідносин правового регулювання, можна зробити наступні висновки:
- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати ОГД;
- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату ОГД з урахуванням раніше виплаченої суми;
- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності».
30.          Застосовуючи наведені вище висновки судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що 30.03.2015 позивачу встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби,  під час проведення повторного огляду позивача 16.03.2017 йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.03.2017, а під час проведення вторинного огляду позивачу 08.06.2018 встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
31.          Оскільки між подіями втрати професійної працездатності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби і вторинним оглядом, за наслідком якого позивачу встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності, минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
32.          За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог. 
33.          Доводи касаційної скарги не спростовують вищенаведених висновків.
34.          Враховуючи зазначене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не спростовують вірних висновків судів попередніх інстанцій.
35.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
36.          Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі №580/1525/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб