ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2020 р.                          Справа№ 911/73/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Попікової О.В. 
 
за участю секретаря судового засідання:  Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 05.10.2020,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН"  
на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 (повний текст якого складено 06.04.2020)
та 
ОСОБА_1  
на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2020 про відмову ухвалити додаткове рішення
у справі №911/73/20 (суддя Карпечкін Т.П.)
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" 
про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН"  (надалі - відповідач) про зобов`язання вчинити дії. 

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником             Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН". Позивач звернувся із запитом до товариства з вимогою надати документи. Однак відповідач, у порушення приписів статей    5,   43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не надав на запит позивача документи, ухиляється від виконання цього обов`язку, чим порушив корпоративні права останнього.

Ці обставини слугують підставою звернення позивача до суду із позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо надання належним чином завірених копій        документів, які стосуються діяльності товариства, за наведеним позивачем переліком.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2020 у справі №911/73/20 позов задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" про зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" надати учаснику Товариства ОСОБА_1 , шляхом надіслання на адресу: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, а/с 23, копії наступних документів:
1). Протоколу зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН";
2). Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" та змін до статуту;
3). Протоколів загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності з 10.03.2009 року;
4). Документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН", що регулюють діяльність органів Товариства, та зміни до них;
5). Наказів і розпоряджень виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності Товариства з 10.03.2009 року;
6). Аудиторських висновків та результатів надання інших аудиторських послуг;
7). Річної фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" (за останні 3 роки);
8). Документів звітності, що подаються відповідним державним органам (за останні 3 роки);
9). Документів, пов`язаних з випуском емісійних цінних паперів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО- ПРОДАКШН";
10). Документів, що підтверджують права Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на майно;
11). Документів бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за останні 3 роки.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на користь ОСОБА_1 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять один) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2020 заяву  ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у справі   № 911/73/20 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов висновку відмовити в ухвалені додаткового рішення, оскільки позивачем, в порушення приписів  ч. 8 ст. 129 ГПК України, не було подано до закінчення судових дебатів у справі доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, як і не подано заяви про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не зазначено жодних причин щодо неможливості подання відповідних доказів понесення судових витрат у встановлений законом строк до судових дебатів. Також суд враховав, що часткова оплата послуг адвоката була здійснена 24.12.2019 в сумі 15 000,00 грн, тобто ще до відкриття провадження у справі, однак вказаний доказ не було додано до позову, як і не було подано до закінчення судових дебатів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 22.05.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 у справі №911/73/20 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги        скаржник посилається        на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,        неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 9, ст. 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також порушення норм процесуального права.

Крім того, 30.06.2020 не погоджуючись з постановленою ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2020, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2020 у справі №911/73/20 скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнити та стягнути з ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30  000,00 грн. Просив апеляційну скаргу розглянути без участі його представника. 

У апеляційній скарзі позивач просить ухвалу скасувати, та прийняти нову, якою заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнити та стягнути з ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30    000,00 грн. 

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Скаржник наголосив, що докази понесення витрат на правничу допомогу було подано ним до суду 05.03.2020, тобто у триденнй термін після ухвалення судового рішення по суті позову, а відповідну заяву про намір їх подати позивач зробив усно у судовому засіданні до закінчення судових дебатів, що відповідає ч. 8 ст. 129 ГПК України. Крім того, скаржник акцентував, що законодавець не обмежив сторону господарського спору вимогами щодо подання саме письмової заяви про її намір скористатися правом на розподіл судових витрат у справі, така заява може бути оголошена стороною в судовому засіданні до моменту закінчення судових дебатів в усному порядку. 

Отже, якщо в судовому засіданні було зроблено усну заяву до закінчення судових дебатів про намір сторони здійснити розподіл судових витрат, а сама заява з обґрунтуванням понесених витрат належними доказами подана після закінчення розгляду справи по суті, суд повинен розглянути її відповідно до статей    126,    129 ГПК України.

          При цьому послався на правову позицію Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №904/1169/17. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду  Київської області від 02.03.2020 у справі №911/73/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 10.08.2020 о 15:20 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 05.08.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 05.08.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без участі його представника залишено без задоволення. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною даною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10.08.2020 о 15:40 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 05.08.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 05.08.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 та ОСОБА_1  на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2020 про відмову ухвалити додаткове рішення у справі №911/73/20 в одне апеляційне провадження.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020, від 09.09.2020 розгляд справи було відкладено, у судових засіданнях від 21.09.2020, від 28.09.2020, було оголошено перерву та розгляд справи призначено на 05.10.2020. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
ОСОБА_1  у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, та оскаржене рішення залишити без змін, як таке, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" у відзиві на апеляційну скаргу просило скаргу відхилити, та оскаржену ухвалу залишити без змін, як правильну та обґрунтовану. При цьому, скаржник акцентує, що представник позивача не зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів, а тому в силу положень ч.8    ст. 129 ГПК України    такі докази не могли бути прийняті судом першої інстанції.

Явка представників сторін.
В судове засідання від 05.10.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1    ст. 74 ГПК України      визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку апеляційну скаргу ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" на рішення залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін, виходячи з наступного. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції. 

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (позивач) є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" (відповідач) з часткою у статутному капіталі у розмірі 6,05%, що в грошовому еквіваленті складає 12 100,00 грн.

Пунктом 4.4.6. Статуту Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" від 03.03.2009, оформленим протоколом №1, номер запису про реєстрацію 13531020000003562 (далі - Статут), передбачено, що учасники Товариства мають право, зокрема, одержувати інформацію про діяльність Товариства.

Пунктом 4.5. Статуту також передбачено, що учасники мають також інші права, передбачені Статутом, законодавством та рішенням загальних зборів.

08.11.2019 на підставі ч. 4 та ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання копій документів  згідно переліку, наведеного у  ч. 1  ст.  43  Закону  України  "Про    товариства  з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - вимога).

Вказана вище Вимога була отримана відповідачем 11.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (т. 1 а.с. 31)
          
Як стверджує позивач, його вимога не була задоволена відповідачем, жодних документів чи іншої відповіді позивачу не надійшло, що, на думку позивача, свідчить про порушення права позивача як учасника ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" на отримання інформації про діяльність Товариства. Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача надати для ознайомлення (надіслати) позивачу інформацію щодо діяльності ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН".

У зв`язку з чим, позивачем подано позов про зобов`язання ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" надіслати учаснику Товариства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 копії наступних документів про діяльність Товариства.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечував. Наголосив на тому, що порушень прав позивача не вбачається, оскільки відповідач неодноразово роз`яснив позивачу, що його вимоги будуть виконанні, однак слід уточнити та деталізувати перелік витребовуваних документів, в іншому випадку Вимогу виконати неможливо. Також відповідач наполягав, що позивачем документи витребовуються у недобросовісних цілях та з метою зловживання своїми правами. Більш того, що всі витребувані позивачем документи містять комерційну таємницю Товариства. Також відповідач вказав, що учасник товариства вправі вимагати від Товариства надання лише тих документів, які у Товариства наявні. З цього слідує, що на позивача має бути покладений обов`язок відносно доведення того факту, що у товариства відповідні документи наявні, і відповідно, бути чітко конкретизованим такий перелік. За наведених обставин, на думку відповідача, у задоволенні позову слід відмовити. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог про отримання документів відповідно до викладеного у позові переліку, суд враховує наступне.
                Частиною першою    статті 34 Конституції України    встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 15 Цивільного кодексу України    передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно  статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Зі змісту ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України вбачається, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтею 116 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства можуть у порядку, встановленому установчим документом товариства, одержувати інформацію про діяльність товариства.

Як визначено ст. 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасники товариства мають такі права:
1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства;
2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства;
3) брати участь у розподілі прибутку товариства;
4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.
2. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Таким чином, наведене в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" право учасника отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, випливає і гарантується законом і не залежить від умов Статуту.

Факт звернення позивача, як учасника, щодо надання йому документів про діяльність товариства підтверджується матеріалами справи, зокрема вимогою.

Також, судом досліджено та встановлено, що ст. 43 (ч. 1) Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено перелік документів, які повинно зберігати товариство, а саме:  1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Тобто,        з наведеного полягає, що чинним законодавством визначено перелік документів, які мають бути надані товариством у порядку надання інформації про діяльність товариства.

Частиною 4 відповідної ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що Товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.

Таким чином, колегія суддів враховує, що право учасника господарського товариства одержувати інформацію про діяльність товариства в порядку, встановленому установчим документом, закріплено у ч. 1    статті 116 Цивільного кодексу України     та ч.ч. 1, 5    статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію. Відтак, внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними, як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права.
З огляду на норму ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство повинно зберігати та надати на вимогу учасника документи згідно з наведеним в статті переліком.
Як свідчать матеріали справи, 08.11.2019 на підставі ч. 4 та ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання копій документів згідно переліку, наведеного у  ч. 1  ст.  43  Закону  України  "Про    товариства  з обмеженою та додатковою відповідальністю". Вимога була отримана відповідачем 11.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (т. 1  а.с. 31)

Як вбачається з Вимоги позивача, як діючого учасника Товариства, він просить надати йому:
1) Протокол зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН";
2) Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" та змін до статуту;
3) Протоколи загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності з 10.03.2009 року;
4) Документи Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН", що регулюють діяльність органів Товариства, та зміни до них;
5) Накази і розпорядження виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності Товариства з 10.03.2009 року;
6) Аудиторські висновки та результатів надання інших аудиторських послуг;
7) Річну фінансову звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" (за останні 3 роки);
8) Документи звітності, що подаються відповідним державним органам (за останні 3 роки);
9) Документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН";
10) Документи, що підтверджують права Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на майно;
11) Документи бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за останні 3 роки.

Дослідивши наведений перелік документів, суд встановив, що запитувані позивачем у Вимозі документі відповідають наведеному в ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"  переліку.

Відповідна норма ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містить застережень чи додаткових умов для надання чинному учаснику визначеної законом інформації щодо діяльності товариства. 

Відповідно до положень статей    15, 16 Цивільного кодексу України    згадані права учасника підлягають захисту шляхом спонукання товариства до виконання його обов`язку - надання відповідної інформації.
З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини з урахуванням перелічених правових норм суд вбачає, що товариство не виконало свій обов`язок з надання відповідної інформації на вимогу позивача. Наведене є підставою для захисту права позивача на отримання інформації про діяльність товариства. 
Таким чином, окільки надання визначених позивачем, як учасником Товариства, документів є обов`язком товариства у відповідності до приписів статей     5,    43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"     та положень статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" і, відповідно, ненадання відповідачем запитуваної учасником товариства інформації (ненадання копій відповідних документів) порушує права та законні інтереси учасника товариства, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Однак, в контексті означеного суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу, що позивач у позові вимагає надати частину документів «за весь період діяльності з 10.03.2009» Товариства, та іншу частину «за останні три роки», при цьому, не зазначаючи, чіткого періоду з якого слід розраховувати ці три роки.  
В той же час, у своїх поясненнях від 05.10.2020 позивач зазначає, що законодавство не встановлює обмежень щодо періоду часу, за який учасник товариства має право отримувати інформацію. Позивач вважає, що судовий розгляд справи та процес виконання рішення є досить довготривалим, а інформація про діяльність товариства не є сталою та змінюється, тому позивач вважає, що його право буде відновлене у випадку надання документів станом на день виконання рішення суду. За позицією позивача, вказаний спосіб захисту забезпечить належну реалізацію учасником корпоративних прав.
З приводу наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
При вирішенні цього спору суд зобов`язаний встановити чи є наявність порушеного права позивача, як учасника Товариства, на отримання  документів, а також встановити чи є правомірною поведінка відповідача щодо надання відповідачу документів, як передбачає Статут Товариства та діюче законодавство, зокрема ч. 1    статті 116 Цивільного кодексу України     та ч.ч. 1, 5    статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". 
Статут товариства, у свою чергу         у п. 4.4.6., гарантує учасникам        право на доступ до інформації про діяльність товариства.
Крім того, процедура надання відповідних документів на вимогу учасника товариства визначена ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". 
Разом із тим, частина 1 статті 43   Закону визначає перелік документів, які зобов`язано зберігати товариство.   Частина 4 статті 43   цього закону     встановлює, що товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.
Зокрема, конструкція ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачає, що передумовою для надання запитуваних документів, визначених частиною першою цієї статті, необхідна дія учасника товариства у вигляді  надання письмової вимоги про надання таких документів. А обов`язок надання виконавчим органом товариства такому учаснику копій відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті, виникає протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства. 
Тобто обов`язок відповідача щодо надання документів кореспондується з обов`язком позивача щодо надання вимоги. В той же час, діюче законодавство не встановлює та не обмежує періоду часу, за який учасник товариства має право отримувати інформацію про діяльність товариства. Зміст статті 43 Закону свідчить про те, що запитуванні документи, які відповідають ч. 1 ст. 43        Закону, повинні бути наданні позивачу у десятиденний термін з моменту отримання вимоги. 
У спірних правовідносинах факт невиконання вимоги позивача відповідач не заперечує, що також випливає з матеріалів справи. Тому у даному випадку поведінка відповідача є неправомірною та визнається судом такою, що порушує корпоративні права позивача. 
Що стосується визначення періоду за який відповідач повинен надати документи, колегія суддів вважає необхідним зазначти наступне.
Як у вимозі від 08.11.2019 про надання копій документів, так і в позовній заяві позивач просить надати частину документів «за весь період діяльності Товариства з 10.03.2009» (дата реєстрації юридичної особи відповідача), при цьому не зазначає кінцеву дату цього періоду. 
При апеляційному перегляді справи справи на вимогу суду позивач надав пояснення, що кінцевим періодом він вважає по «момент виконання рішення суду». 
З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
Враховуючи той факт, що позивач вимагає надати частину документів «за весь період діяльності з 10.03.2009», датою кінця цього періоду за який вимагається надання документів слід вважати дату отримання вимоги -11.11.2019.
Іншу частину документів позивач просить витребувати «за останні три роки», при цьому не зазначає ні дату початку, ні дату закінчення цього періоду. 
Колегія суддів вважає, що відповідний період слід розраховувати за три роки до моменту отримання вимоги відповідачем, таким чином цей період складає з 11.11.2016 по 11.11.2019. 
Що стосується періоду з 12.11.2019 (який розпочав свій відлік після отримання вимоги) колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обов`язковою умовою надання документів відповідно до ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" є надходження вимоги про надання документів, яка виконується протягом 10 днів.
У даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він звертався до відповідача з вимогою про надання документів після 12.11.2019. В зв`язку з відсутністю такої вимоги з боку позивача, поведінка відповідача не може вважатись протиправною та такою, що порушує права позивача. 
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу, що останній не позбавлений права звернутись з відповідною вимогою, за інший період, в порядку ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" про надання документів. 
Доводи апеляційної скарги в узагальненому вигляді зводяться до того, що формулювання позовних вимог позивачем, визначивши період «за весь період діяльності ТОВ» є виходом за межі прав учасника товариства, що суперечить ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки таке рішення не буде можливо виконати. В процесі апеляційного перегляду справи, такі аргументи враховані судом, їм надана належна правова оцінка вище, зокрема в частині визначення періоду надання запитуваних документів. 
Аргументи відповідача, що позивачем мав бути визначений конкретний перелік витребовуваних документів, які наявні у відповідача (в тому числі і в позові), правомірно відхилені судом першої інстанції. Суд зазначив, що про відповідні обставини може бути достовірно відомо лише керівництву та особам, які безпосередньо стосуються таких документів. Тому ні позивач не може бути достовірно обізнаний, ні суд не може достовірно встановити конкретного переліку. 
В той же час, ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачає безумовне право учасника на отримання документів щодо діяльності товариства, тобто всіх документів, які підпадають під відповідні категорії за визначений запитувачем період. В разі відсутності певних документів у відповіді зазначається про це з обґрунтуванням причин відсутності.
Разом з тим, обставини щодо віднесення Положенням про захист комерційної таємниці та конфіденційної інформації в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН", затвердженим  наказом директора відповідача від 29.08.2019 року №38 до комерційної таємниці відомостей технологічного, економічного, фінансового та іншого характеру, що мають дійсну або потенційну комерційну цінність, не можуть звужувати визначені ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" право учасника на отримання документів щодо діяльності товариства. 
Дослідивши позовні вимоги, судом встановлено, що наведений в прохальній частині позову перелік документів відповідає наведеному в ст.43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" переліку документів, які товариство повинно зберігати і до яких зобов`язане забезпечити кожному учаснику (його представнику) доступ та на вимогу учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, позивач має право на отримання інформації про господарську діяльність товариства, відповідних документів, в межах наведеного в ч.1 ст. 43 Закону переліку.
Посилання відповідача на те, що вимога про надання документів бухгалтерського обліку відсутня в чинному законодавстві, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки п. 13 ч.1 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачає право вимагати бухгалтерські документи без обмеження  їх переліку та видів. 
Поміж цим, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №906/157/19, де за результататами розгляду судового спору відповідача було зобов`язано надати документи бухгалтерського обліку без визначення переліку. 
Що стосується тверджень відповідача на ймовірну недобросовісність дій позивача та загрозу зловживання отриманою інформацією, то суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги, зазначивши, що відповідні дії в разі достовірного встановлення відповідних фактів є підставою для притягнення позивача до відповідальності, в тому числі виключення зі складу учасників. В той же час, оскільки позивач є чинним учасником Товариства і питання про його вихід чи виключення не вирішено, він має безумовне право на отримання визначеної законом інформації щодо діяльності товариства.
Щодо посилань відповідача про відсутність у Товариства певних документів, суд першої інстанції вірно зазначив, що в такому випадку Товариство не позбавлене можливості надати обґрунтовані пояснення (достовірну інформацію) учаснику з приводу відповідних обставин. 
В свою чергу, ухилення відповідача (в будь-який спосіб) від виконання заонних вимог позивача суперечить     ст. 41 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та відповідно порушує реалізацію учасником його корпоративного права на управління товариством, яке підлягає захисту у судовому порядку.
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, фактично скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",  no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують   висновків суду першої інстанції.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

В той же час, рішення суду слід змінити в частині визначення конкретного періоду за який вимагається надання документів. Визначення такого періоду має важливе значення  для  належного виконання судового рішення. 

Процесуальні права сторін  при розгляді справи судом першої інстанції не порушено. 

Щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали Господарського суду Київської області від 25.05.2020.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку складалися з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

В судовому засіданні 02.03.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі № 911/73/20, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

06.03.2019 до Господарського суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 911/73/20, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 30    000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, разом з доказами їх понесення. 

В обґрунтування відповідної заяви позивач, посилаючись на викладені в заяві твердження та додані до неї докази, зазначив про те, що для отримання правової допомоги по вивченню доказів, розробки правової позиції у справі, здійсненню аналізу судової практики у подібних правовідносинах, складанню та поданню позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" про зобов`язання вчинити дії, представлення інтересів позивача в суді, підготовку відповіді на відзив та підготовку зави про прийняття додаткового рішення, він звертався до адвоката, на підтвердження чого надав суду Договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 19.12.06 від 19.12.2019 року, укладений з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма Ай Ел Еф", ордер ХВ № 1730000314 від 27.12.2019 року, виданий на адвоката Адвокатського об`єднання "Юридична фірма Ай Ел Еф" Тарасенко О.В., та ордер ХВ № 1730000317 від 04.02.2020 року, виданий на адвоката Адвокатського об`єднання "Юридична фірма Ай Ел Еф" Поддимай А.Б., Акт здачі-приймання виконаних робіт від 05.03.2020 року за договором надання  юридичних послуг (правової допомоги) № 19.12.06 від 19.12.2019 року на суму 30     000,00 грн., рахунки на оплату № 88 від 19.12.2019 року на суму 15 000,00 грн. та № 18 від 05.03.2020 рок на суму 15    000,00 грн.

В підтвердження факту здійснення відповідних витрат позивач надав платіжні доручення №41512804 від 24.12.2019 на суму 15  000,00 грн. та                № 46286053 від 05.03.2020 року на суму 15  000,00 грн.

06.03.2019 до Господарського суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №911/73/20, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 30  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, разом з доказами їх понесення. 

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2020 заяву  ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/73/20 призначено на 18.03.2020.

16.03.2020 представником відповідача подано заяву про залишення без розгляду заяви позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/73/20 в розмірі              30 000,00 грн, з посиланням на те, що позивачем, в порушення ч. 8 ст. 129 ГПК України, до закінчення судових дебатів не було подано доказів на підтвердження розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, та не було подано заяви про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Окрім того, відповідач зазначив, що визначена адвокату сума винагороди не є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Частина 1 статті 73 - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частина 1 статті 86 - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та    безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 221 ГПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 1    ст. 124 ГПК України    встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2    ст. 124 ГПК України).
Відповідно до частини 2    статті 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції констатує, що відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як передбачено ч. 1, 4     ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивачем в порушення приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України, не було подано до закінчення судових дебатів у справі доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, як і не подано заяви про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем необхідні докази подано після закінчення визначених законодавством строків для такої процесуальної дії. Окрім того, позивачем не зазначено жодних причин щодо неможливості подання відповідних доказів понесення судових витрат у встановлений законом строк до судових дебатів. 

Поміж тим, судом враховано, що часткова оплата послуг адвоката була здійснена 24.12.2019 в сумі 15 000,00 грн., тобто ще до відкриття провадження у справі, однак вказаний доказ не було додано до позову, як і не було поданого до закінчення судових дебатів.

Враховуючи встановлені обставини, колегіяч суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" 30 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 911/73/20.

У доводах апеляційної скарги позивач наголосив про те, що докази понесення витрат на правничу допомогу було подано ним до суду 05.03.2020, тобто у триденнй термін після ухвалення судового рішення по суті позову, а відповідну заяву про намір їх подати позивач зробив усно у судовому засіданні до закінчення судових дебатів, що повною мірою відповідає  ч. 8 ст. 129 ГПК України.

З приводу цих доводів оскарження колегія суддів вважає необхідним звернути увагу позивача на таке. 

За правовими позиціями, які неодноразово відображені у судовій практиці відображено, що системний аналіз ч. 8    статті 129 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що законодавець не обмежив сторону господарського спору вимогами щодо подання саме письмової заяви про її намір скористатися правом на розподіл судових витрат у справі, така заява може бути оголошена стороною в судовому засіданні до моменту закінчення судових дебатів, оскільки право на подання відповідних доказів щодо понесених судових витрат з оформленням письмової заяви про порядок їх розподілу у сторони процесу продовжує існувати упродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, якщо в судовому засіданні було зроблено усну заяву до закінчення судових дебатів про намір сторони здійснити розподіл судових витрат, а сама заява з обґрунтуванням понесених витрат належними доказами подана після закінчення розгляду справи по суті, суд повинен розглянути її відповідно до статей    126,    129 ГПК України. (Зокрема, наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 904/1169/17)
Самі посилання позивача на правове застосування таким чином приписів                         ч. 8  статті 129 ГПК України, а також на відповідну судову практику беззаперечно є правильним та відповідає викладеним вище нормам. 
Проте, що стосується даного судового спору при перегляді оскарженої ухвали, такі аргументи є помилковими. Відповідне питання підлягало дослідженню судом апеляційної інстанції, та як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів подання ні письмової, ні усної заяви, здійсненої до  моменту закінчення судових дебатів відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, що також підтверджується протоколами судових засідань суду першої інстанції та технічними записами приєднаних до справи. Між тим, представник позивача також не навів дати та часу відповідного судового засідання, у якому представником було здійснено таку заяву. 

Відповідно до ч. 4    ст. 13 ГПК України    кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, віднесено    ст. 42 ГПК України    до обов`язку учасників справи.

Отже, аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення та ухвалу у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку відповідачем при перегляді прийнятого рішення суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні     вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 

Відповідно до ч.4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За результатом перегляду даної справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "ІТО-ПРОДАКШН" про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. 

Що стосується оскарженої ухвали колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційного оскарження позивача є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України       передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції, покладаються на скаржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН". 

Оскільки підстав для скасування ухвали у справі та задоволення апеляційної скарги немає, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника - ОСОБА_1 . 

Що стосується заяви ОСОБА_1  про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у справі №911/73/20 колегія суддів зазначає наступне. 

За результатом апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Київської області від 25.05.2020, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - залишити без змін. 

04.08.2020 від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив вирішити питання про розподіл судових витрат на правову допомогу за апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Київської області від 25.05.2020 у розмірі 7000,00 грн. До вказаної заяви позивач подав відповідні докази, зокрема: копію договору від 19.12.2019, додаткової угоди №1 до договору 19.12.2019, рахунку №36 на суму 7000,00 грн, платіжного доручення від 30.06.2020 на суму 7    000,00 грн, акту №30 до додаткової угоди до договору від 19.12.2019, докази направлення заяви іншій стороні. 

10.08.2020 відповідачем подано пояснення, у яких останній просив залишити без задоволення заяву представника позивача від 03.08.2020 про розподіл витрат на правничу допомогу. При цьому посилався на те, що заявлений розмір втрат не є співмірним із складністю і обсягом наданих адвокатом послуг, а справа за своює суттю є не складною. Крім того, відповідач зауважив, що надані представником позивача документи на підтвердження розміру понесених витрат, не містять вказівки на час, витрачений адвокатом на виконання робіт. 

Рзглянувши у судовому засіданні від 05.10.2020 названу заяву, колегія суддів дійшла висновку відмовити у її задоволенні, враховуючи наступне. 
Згідно з вимогами ч. 1  ст. 123 ГПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини другої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1   ст. 124 ГПК України,  разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Абзацом першим ч. 2  ст. 126 ГПК України  передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Водночас, згідно з вимогами ч. 8   ст. 129 ГПК України   розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 4   ст. 129 ГПК України  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2020 та, залишенням без змін оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України,  дійшла висновку про відмову в задоволення заяви представника позивача від 03.08.2020 про покладення витрат з надання правничої допомоги на відповідача. Крім того, обставин, з яким ч. 9 ст. 129 ГПК України   визначено можливість покласти судові витрати незалежно від вирішення спору, не встановлено у даній справі.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2020 у справі №911/73/20 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
« 1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, буд. 23, ідентифікаційний код 36360190) надати учаснику Товариства ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ), шляхом надіслання на адресу: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, а/с 23,  копії наступних документів:
1). Протокол зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН";
2). Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" та змін до статуту;
3). Протоколів загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності з 10.03.2009 року по 11.11.2019 року; 
4). Документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН", що регулюють діяльність органів Товариства та зміни до них з 10.03.2009  по 11.11.2019 року;
5). Наказів і розпоряджень виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" за весь період діяльності Товариства з 10.03.2009 року по 11.11.2019 року;
6). Аудиторських висновків та результатів надання інших аудиторських послуг з 10.03.2009 по 11.11.2019 року;
7). Річної фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" з 11.11.2016 по 11.11.2019 року;
8). Документів звітності, що подаються відповідним державним органам з 11.11.2016 по 11.11.2019 року;
9). Документів, пов`язаних з випуском емісійних цінних паперів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН"                             
з 10.03.2009  по 11.11.2019 року; 
10). Документів, що підтверджують права Товариства з               обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" на майно станом на                     11.11.2019 року;
11). Документів бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" з 11.11.2016 по 11.11.2019 року.

В решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТО-ПРОДАКШН" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, буд. 23, ідентифікаційний код 36360190) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 50 коп. судового збору за подання позовної заяви.».

4. Апеляційну скаргу ОСОБА_1     на        ухвалу  Господарського суду Київської області від 25.05.2020 у справі №911/73/20 залишити без задоволення.

Ухвалу  Господарського суду Київської області від 25.05.2020 у справі №911/73/20 залишити без змін. 

5. Відмовити у задоволенні заяви від 03.08.2020 представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у справі №911/73/20. 

6. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано - 13.10.2020.  

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                О.В. Попікова