ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/2172/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020, повний текст якого підписаний 14.07.2020, ухвалене суддею Васильєвим О.Ю.,  у справі №904/2172/20
за позовом Акціонерного товариства "Запорізький  завод феросплавів", м. Запоріжжя 
до Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро  
про стягнення 7 170, 78 грн. 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів"  (позивач)   звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"                                                ( відповідач)  про стягнення  7 170, 78   грн.  вартості нестачі вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д. Трейдінг" договору постачання № 1-1-2019/014 від 28.02.2019, за яким позивачу Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (виробник та відправник) був направлений вантаж - вугілля кам"яне Г (Г1) М (13-25) марки "г-газове", який оплачений позивачем в повному обсязі за платіжними дорученнями № 338713 від 10.10.2019, №338960 від 17.10.2019 та отриманий зі складанням комерційного акту № 460005/1479 від 31.10.2019 про нестачу вантажу; з урахуванням того, що залізницею доставлено вантаж без його збереження, позивач вважає відповідача винним у спричиненні збитків. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі №904/2172/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"  7170, 78 грн. -  вартість виявленої нестачі товару та  2 102, 00  грн. - витрат на  сплату  судового збору. 
Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, зокрема застосування невірного коефіцієнту при обчисленні природної втрати вантажу, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В разі незадоволення скарги апелянта застосувати для обчислення вартості нестачі вантажу коефіцієнт природної втрати 2%.
     При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом ухвалено рішення на підставі неналежних доказів, таких як рахунок на оплату №2510-14 від 25.10.2019, в якому визначена остаточна ціна продукції, оскільки вказаний рахунок виставлений продавцем - ТОВ "Д.Трейдінг" за договором постачання №1-1-2019/014 від 28.02.2019, укладеним з покупцем - АТ "Запорізький завод феросплавів", в свою чергу, сторонами договору перевезення є залізниця та відправник вантажу (ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"), а  за приписами ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу. 
Таким чином, апелянт вважає, що з огляду на приписи статей 114, 115 Статуту залізниць України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та згідно з ч. 5 ст.307 ГПК України, які передбачають обмежену відповідальність Залізниці, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі рахунка або іншого документа вантажовідправника, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами для визначення розміру відповідальності.
Також апелянт вважає безпідставним посилання суду щодо коефіцієнту втрати вантажу лише на залізничну накладну, не беручи до уваги акт приймання-передачі продукції. Зокрема, в акті приймання-передачі продукції в таблиці №1 чітко визначена наявність вологи та її кількість; цей факт підтверджений також специфікацією №829759 до договору №1-12019/0114 від 28.02.2019, оскільки у таблиці №1 в стовбці "Параметри якості" зазначена волога та її розрахункові і граничні значення. Таким чином, підписавши договір та специфікацію до нього сторони визначили і прийняли обставину наявності вологи у вугіллі, що перевозилось. 

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про надання строку для подачі відзиву повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №4900085335826. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020  у справі  №904/2172/20; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
28.02.2019 між АТ "Запорізький завод феросплавів" (покупець) та ТОВ "Д.Трейдінг"                (постачальник) укладений договір постачання  №1-1-2019/014, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався  передати у власність, а покупець прийняти та оплатити  вугільну продукцію (вугілля), за марочним  складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних  Специфікаціях до цього договору (п.1.1. договору). 
Відповідно до пункту 1.2 цього договору об`єми та строки  (періоди) постачання вугілля узгоджуються сторонами шляхом  підписання  відповідних  специфікацій до цього договору. 
Пунктом 2.4. договору встановлено, що на кожну партію вугілля протягом 7 робочих днів з дати постачання ТОВ "Д.Трейдінг" надає АТ "Запорізький завод феросплавів" наступні товаросупровідні документи: залізничні накладні (копія засвідчена печаткою вантажовідправника), посвідчення якості (оригінал), рахунок-фактуру (оригінал один примірник), акт приймання-передачі вугілля з зазначенням дати відвантаження, ваги, номерів залізничних накладних, вагонів (два примірники).
Відповідно до п.3.1. договору ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання, передбачених цим договором, та визначається сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору.
На підставі п.4.1. договору оплата вугілля проводиться АТ "Запорізький завод феросплавів" у національній валюті України шляхом банківського переводу грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Д.Трейдінг" на умовах повної 100% попередньої оплати вартості вугілля, що підлягає поставці у відповідному періоді, протягом 5 банківських днів з моменту надання ТОВ "Д.Трейдінг" рахунку на передплату, але не пізніше дати початку поставки вугілля. Остаточні взаєморозрахунки сторони проводять на протязі 3 банківських днів з моменту дати підписання сторонами актів приймання-передачі вугілля.
Згідно п.4.5. договору фактична вартість вугілля, що відвантажується, вказується у рахунках, які надаються постачальником у відповідності до п.2.4. цього договору (а.с.17-26).
До договору сторонами укладено Специфікацію № 829759 від 01.04.2019, згідно якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити вугілля у кількості 4000,00 т, на загальну суму 17 880 000,00 грн, на умовах поставки СРТ - станція Запоріжжя-Ліве в період з 01.04.2019 по 09.05.2019. Вантажовідправником (виробником) відповідно до Специфікації № 829759 від 01.04.2019 визначено ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (а.с.27).
27.09.2019 ТОВ "Д.Трейдінг" на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" виставив передоплатний рахунок №2709-10 на оплату товару (а.с.12), який було сплачено АТ "Запорізький завод феросплавів" за поставку вугілля у відповідному періоді згідно п.4.1. договору, що підтверджується платіжними дорученнями №338960 від 17.10.2019, №338713 від 10.10.2019 (а.с.13-14).
25.10.2019 ТОВ "Д.Трейдінг" на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" виставив рахунок-фактуру №2510-14, яким зафіксована остаточна кількість та вартість вугілля за спірною поставкою - 52,9 тон вартістю 3263,60 грн за тону (а.с.15).
25.10.2019, на підставі п.2.1, п.2.3., п.2.4., п.4.1. договору та специфікації № 829759 від 01.04.2019, постачальник по залізничній накладній №45289923 зі станції відправлення Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці відвантажив на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" вугілля (а.с.10). 
Вантаж прибув у рухомому складі з вагоном №53543252, який повністю оплачений відповідно до п.4.1. договору.
Приймання-передача поставленого вугілля по залізничній накладній №45289923 для АТ "Запорізький завод феросплавів" зафіксовано також в Акті приймання-передачі вугільної продукції №2510-14 від 25.10.2019,  який підписано постачальником (ТОВ  "Д.Трейдінг") та АТ "Запорізький завод феросплавів" (покупець) (а.с.16).
Вагон №53543252, який прибув по залізничній накладній №45289923, виданий вантажоотримувачу - АТ "Запорізький завод феросплавів" відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України зі складанням комерційного акта № 460005/1479 від 31.10.2019, в якому зафіксовано ознаки несхоронного перевезення, такі як порушення маркування, виїмки та нестача.
Відповідно до розділу "Д" комерційного акту: згідно документа  значиться  вугілля кам`яне, навалом, нетто 52900 кг, тара 22200/21500 кг. Фактично виявилось  брутто 72 040 кг, тара з документа перевірена 21500 кг. Нетто 50540 кг, що менше документа на 2360 кг. В комерційному відношенні  навантаження  шапкою вище бортів 20 см,  вантаж маркований  вапном білого кольору, що відповідає документу.  Порушене маркування, виїмки над 1-2 люками довжиною 230 см, шириною 280 см, глибиною 40 см, над 6-7 ми люками довжиною 200 см, шириною 280 см, глибиною 20 см.  В технічному відношенні вагон справний, бездвірний, люка закриті, просипу вантажу не має. При повторному зважуванні  дані  не змінилися (а.с.11).
Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.
За розрахунком позивача з врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 53543252 складає 7 170,78 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:
2360 кг (виявлена недостача) - 529 кг (норма недостачі) = 1831 кг. 
Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає:
3263,60 грн. (ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 2510-14 від 25.10.2019 р.) х 1,831 т (розмір недостачі) = 5975,65 грн. (вартість недостачі без ПДВ) +1195,13 грн ПДВ= 7170,78 грн.
Позивач вважає, що нестача вантажу у вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що й стало причиною звернення з позовом до суду.
Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача вартості фактичної шкоди, спричиненої позивачу, в зв`язку з неотримання в повному обсязі оплаченого товару.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.110, 114 Статуту залізниць України зазначив, що відповідач, як перевізник, відповідає за схоронність вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі вантажоодержувачу; таким чином, оскільки нестача вантажу зафіксована комерційним актом та її фактична кількість перевищує гранично допустиму норму втрати, то перевізник відповідає за фактично спричинені збитки, зокрема за оплачений, але не отриманий вантажоодержувачем товар. При цьому, відсутність своєї вини у нестачі товару згідно зі ст.111 Статуту залізниць України відповідачем не доведено.  

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення. 
Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України). 
Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).
Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. 
Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності  її  вини  (умислу  або  необережності),  якщо  інше  не встановлено договором або законом.   Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність  своєї  вини  доводить  особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 924 Цивільного кодексу України регламентовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим  немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється   від   її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. 
Згідно ст. ст. 110, 111, 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник  несе  відповідальність  за втрату,  нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу,  якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.  У   транспортних   кодексах   чи   статутах   можуть  бути передбачені випадки,  коли доведення вини  перевізника  у  втраті, нестачі  або  пошкодженні  вантажу  покладається на одержувача або відправника. За шкоду,  заподіяну при перевезенні  вантажу,  перевізник  відповідає:  у  разі  втрати  або  нестачі вантажу -  в  розмірі  вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00  № 644, визначено, що  вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, для, зокрема, мінерального палива; коксу; руди залізної і т.ін.
Згідно ст. 130 Статуту залізниць України, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії.      Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. 

Матеріалами справи встановлено, що залізниця без зауважень щодо придатності рухомого складу до перевезення в комерційному відношенні прийняла до перевезення товар у вагоні № 53543252, в якому виявлено нестачу вантажу. 
За нормами ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту приймання до видачі одержувачу. 
Таким чином, з огляду на відсутність доказів, що засвідчують непридатність вагону в комерційному відношенні при прийманні залізницею до перевезення та фактичну нестачу вантажу під час його комісійної видачі одержувачу, з урахуванням норм права, що регламентують відповідальність залізниці за несхоронність доставленого вантажу, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення вартості фактично оплаченої та не отриманої позивачем продукції (з урахуванням норми нестачі). 
З урахуванням норми недостачі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, вагова недостача у даній партії кам"яного вугілля склала 1831 кг та, виходячи із вартості 1 тони кам"яного вугілля у розмірі 3263,60 грн. без ПДВ, вартість недостачі склала 5975,65 грн. без ПДВ +1195,13 грн ПДВ=7170,78 грн, яка вірно розрахована позивачем.
При цьому посилання апелянта на невірно визначену позивачем масу природної втрати вантажу в 1%, замість 2%, оскільки в акті приймання-передачі продукції від 25.10.2019 міститься посилання, на його думку, на вологість у товарі, що перевозився, не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.
Як вже зазначалось вище, відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00  № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.
Порядок оформлення перевізних документів, форми бланків перевізних документів та їх зміст визначають "Правила оформлення перевізних документів", затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5082.
Відповідно до п.1.1. вказаних Правил на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу.
Відповідно до п.1.3 Правил  усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни й доповнення, які вносяться у перевізні документи залізницею, засвідчуються підписом відповідального працівника і штемпелем станції. 
Згідно з п.2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з      додатком 3      до цих Правил.
Відповідно до пояснень, наведених у додатку 3 до вищевказаних Правил у графі 20 накладної "Найменування вантажу" вказується відправником найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (далі - ЄТСНВ) та, зокрема, відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).      
Згідно наявної в матеріалах цієї справи залізничної накладної №45289923 в розділі 20 "Найменування вантажу" вказано - "вугілля кам`яне  марки г-газовий, вантаж в твердому стані, насипом", інших даних стосовно відмінних ознак вантажу залізнична накладна не містить. Отже, є безпідставним застосування до природної втрати вантажу в даному випадку коефіцієнту 2%.
При цьому, посилання на наявність вологи у товарі за актом приймання-передачі товару, що перевозився  не стосується природної маси втрати вантажу та стану зданого до перевезення товару, відмітки про які здійснюються у перевізних документах та до яких, відповідно до їх стану, застосуються необхідні коефіцієнти, оскільки визначають якісні граничні характеристики марки кам"яного вугілля, що є предметом договору поставки. 
Доказів відсутності вини залізниці у втраті вантажу, зокрема, доказів наявності недоліків тари, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення, що виключають покладення відповідальності на залізницю за нормами ст.111 Статуту залізниць України, що також передбачено ст.314 Господарського кодексу України відповідачем не надано, відсутні в матеріалах справи. 

Стосовно доводів апеляційної скарги про неналежність як доказу, рахунку виставленого ТОВ "Д.Трейдінг" позивачу для оплати товару, в якому визначена вартість товару, то вони не приймаються в силу положень ст.130 Статуту залізниць України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України. 
Так, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором поставки № 1-1-2019/014 від 28.02.2019) сторонами є постачальник - ТОВ "Д.Трейдінг" та покупець - АТ "Запорізький завод феросплавів". 
При цьому, ч. 6 ст. 267 ГК України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже зазначалось, сторонами у договорі постачання № 1-1-2019/014 від 28.02.2019 та у специфікації №829759 від 01.04.2019 до нього досягнуто згоди щодо того, що постачальник поставляє покупцю товар виробником та вантажовідправником якого є ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля".
Таким чином, колегія суддів зазначає, що сторони, реалізуючи принцип свободи договору, саме в такий спосіб врегулювали свої господарські відносини, і за договором постачальником виступав ТОВ "Д. Трейдінг", що і зумовило виставлення рахунків саме постачальником (стороною договору), та що не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку з відшкодування відповідальної недостачі за спірним перевезенням. 
Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).      
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Позивачем у даному випадку доведена наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №53543252, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі оплаченого товару на загальну суму 7170,78 грн та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.
При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 53543252 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).
Таким чином, позивачем до матеріалів справи надані всі необхідні документи, які мають бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.  

Відповідно до пункту 1 частини першої статті      275      та статті      276 Господарського процесуального кодексу України      суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до      ст. 276 ГПК України      в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно      статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 7170,78 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 281, 282-284 ГПК України, суд                                                                
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі № 904/2172/20 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі № 904/2172/20 - залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано  19.10.2020.  

Головуючий суддя                                                                                                   О.Г. Іванов 

Суддя                                                                                                                             М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                     С.Г. Антонік