ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи 654/3779/18
номер справи 22-ц/819/1141/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,
суддів: Полікарпової О.М., Семиженка Г.В.,
секретар Давиденко І.О.,
за участі відповідача ОСОБА_1 , та її представника, адвоката Пархоменко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року ухваленого у складі судді Францішка Ю.В. зі складенням повного рішення 10 грудня 2018 року у справі № 654/3779/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів основну суму заборгованості за договором позики у розмірі 10 000 000,00 (десять мільйонів) гривень, 25479,45 гривень 3% річних, пеню в розмірі 3% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення відповідачем грошового зобов`язання в сумі 25479,45 грн та відшкодувати понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8810,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 січня 2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав кошти в сумі 10 000 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 30.06.2018 року. Поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 виступила ОСОБА_1 . Факт одержання коштів підтверджується розпискою позичальника.
       Посилаючись на те, що позичальником ОСОБА_3 не виконані умови договору позики, кошти в обумовлений договором строк не повернуті, позивач просила стягнути солідарно із відповідачів суму боргу в судовому порядку.
       Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики, що складаються з: основної суми боргу у розмірі 10 000 000,00 (десять мільйонів) гривень, трьох відсотків річних - 25479,45 гривень, разом в сумі 10025479,45 ( десять мільйонів двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень, 8810,00 гривень судового збору.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матерільного та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, тоді як вона не була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, судом під час постановлення рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Стверджує, що ні позивача ОСОБА_2 , ні відповідача ОСОБА_3 вона не знає, ніякого договору поруки не підписувала та не виступала поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 .
       Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, адвокат Пархоменко Ю.В., доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали з підстав в ній викладених.
       Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , її представника, адвоката Пархоменко Ю.В., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 з таких підстав.
       Із матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2012 року ОСОБА_2 , з однієї сторони, як позикодавець та ОСОБА_3 , з другої сторони, як позичальник уклали договір позики, відповідно до якого позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 гривень зі строком повернення не пізніше 30 червня 2018 року. 
       За умовами договору сума позики, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі готівкою. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики та підписанням даного договору сторонами (п.1.1 договору)
       Відповідно до п.7 укладеного договору сторони домовилися, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 3% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, повернути суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
       На підтвердження укладення договору позики позивачем надано договір позики від 10.01.2012 року, який оформлено сторонами в простій письмовій формі (а.с.6)
        Задовольняючи позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 та стягуючи з неї в солідарному порядку з боржником суму боргу в сумі 10025479,45 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 виступила поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 , а тому відповідає перед позивачем як солідарний боржник з ним.
       Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
       Згідно із статею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України).
       Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5,6 ст.81 ЦПК України).
Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 боргу, покликалася на те, що вона є солідарним боржником з ОСОБА_3 , оскільки виступила його поручителем за виконання ним свого обов`язку за договором позики від 10 січня 2012 року.
       Однак в порушення вимог ст.12,81 ЦПК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які  б підтверджували  поручительство  ОСОБА_1  за зобов`язаннями   ОСОБА_3 . 
       Отже висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 повинна відповідати перед позивачем як солідарний боржник з ОСОБА_3 за зобов`язаннями по договору позики від 10.01.2012 року, є помилковими та такими, що зроблені судом на припущеннях.
       Матеріали справи не містять і відомостей про належне повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, судові повістки направлені на її адресу зазначену в позові - АДРЕСА_1 повернулися до суду без вручення адресату із зазначенням причин невручення - «не проживає», однак суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , тим самим допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
        Зважаючи на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є поручителем ОСОБА_3 за його зобов`язаннями за договором позики від 10.01.2012 року, та відповідно повинна нести солідарну з ним відповідальність перед ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням ним своїх зобов`язань щодо повернення коштів, колегія суддів вважає, що позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу є безпідставними, тому правових підстав для їх задоволення не має.
З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог заявлених до ОСОБА_1 .
При подачі апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 13215,00 грн, від сплати якого апелянт ОСОБА_1 ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року звільнена. Отже оскільки апеляційна скарга задоволена повністю, з позивача ОСОБА_2 , відповідно до положень ст.141 ЦПК України в дохід держави слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 13215,00 грн.
       Рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 , тому не є предметом апеляційного перегляду в цій частині.
Керуючись ст.367,374,376 ЦПК України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2018 року в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.
Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8810,00 грн скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 13215,00 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий Базіль Л.В.

Судді Полікарпова О.М.

Семиженко Г.В.
Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року
Головуючий Базіль Л.В.