ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8064/20 Справа № 212/2932/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Бондар Я.М. 
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,  
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. та повне судове рішення складено 09 червня 2020 року,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»  про стягнення моральної шкоди , у зв`язку з нещасним випадком.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він у період з 17.05.1989 року по 11.12.2015 року він працював на різних посадах шахти « Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка». 11 червня 2004 року при виконанні посадових обов`язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого отримав тілесні ушкодження. Висновком МСЕК від 24.11.2004 року позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності інвалідність не встановлена. При повторних переоглядах висновком МСЕК від 22.11.2016 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, з яких 55% - по хронічним захворюванням та 5% -по нещасному випадку, з 01 грудня 2019 року безстроково . Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що через постійний біль та обмеження руху правого суглобу руки порушено звичайний уклад його життя, змушений постійно звертатися в лікувальні заклади, щоб зняти больові синдроми голови та тулубу. Також зазначає, що покращення його здоров`я не відбувається, а навпаки погіршується. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 100 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 90 000 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з ПрАТ «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір в розмірі 900 гривень.
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПрАТ«Суха Балка» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невірним його застосуванням, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. 
В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом не враховано відсутність вини ОСОБА_2 » в заподіянні шкоди. Судом також не ураховано що відповідач був обізнаний про шкідливі умови виробничого середовища та наявність шкідливих факторів. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а тому не може нести відповідальність за шкоду, яку не вчиняв. Розмір стягнутої моральної шкоди вважають завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 17.05.1989 року по 11.12.2015 року працював на різних посадах шахти «Ювілейна» ПРАТ «СУХА БАЛКА». 11 грудня 2015 року звільнений за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України ( а.с. 9-11).
11 червня 2004 року при виконанні свої трудових обов`язків з ОСОБА_1 , стався нещасний випадок в результаті якого позивач: отримав забито-розірвану рану правої кісті та нижньої третини правого надпліччя з ушкодженням сухо жилій розгинання І пальця. 
Відповідно до Акту №14 про нещасний випадок на виробництві від 16.06.22004 року, встановлено обставини за яких стався нещасний випадок: 11 червня 2004р. начальник дільниці не проконтролював виконання робіт по очищенню рами противаги від відлущування корозійного металу, не забезпечив безпечне виконання робіт по зніманню вантажу з противаги, о 14.20 ОСОБА_1 стоячи на посадковому мосту, виконував стропову останнього вантажу, в ту мить, коли він виконував петлю з тросу, падаючим шматком корозійного металу отримав травму правої руки. 
Згідно п. 7 зазанченого Акту причиною нещасного випадку є порушення трудової і виробничої дисципліни. Невиконання посадових обов`язків (а.с.12-13).
В п. 10 Акту про нещасний випадок на виробництві особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_3 начальник дільниці, порушення вимог ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці».
Висновком МСЕК від 24.11.2004 року ОСОБА_1 первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності за травмою, з наступним переоглядом 01.12.2005 року, інвалідність не визначено (а.с.14).
При повторних переоглядах висновками МСЕК від 07.12.2005 року, 02.04.2008 року, 28.04.2010 року, 27.04.2011 року, 27.03.2013 року,09.04.2014 року, позивачу підтверджено 5% втрати професійної працездатності, групу інвалідності не встановлено ( а.с.15-21).
Висновком МСЕК від 15.12.2015 року ОСОБА_1 встановлено 60 % втрати професійної працездатності з яких 55% по хронічним захворюванням, 5% - по травмі 2004 року та з 30.11.2015 року третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.11.2016 року (а.с.21).
Висновком МСЕК від 22.11.2016 року позивачу підтверджено 60 % втрати професійної працездатності з яких 55% по хронічним захворюванням, 5% - по травмі 2004 року та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 22.11.2019 року ( а.с. 22).
При повторному переогляді висновком МСЕК від 12 листопада 2019 року позивачу підтверджено 60 % втрати професійної працездатності з яких 55% по хронічним захворюванням, 5% - по травмі 2004 року та третю групу інвалідності з 01.12.2019 року - безстроково ( а.с. 23).
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 3 Конституції України  передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року  № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.
Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України  від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).
З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі  змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,  коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»  повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто 20.10.2004 року.
Позивач ОСОБА_1 у 2016 році звертався до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди у зв`язку із нещасним випадком.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 задвоволено частково, стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року, та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 червня 2016 року- скасовано та зазначено право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди ЗУ від 23 лютого 2007 року 717-V не порушено, оскільки ст.. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 11 червня 2004 року із позивачем, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_3 начальник дільниці, порушення вимог ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці. 
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач від отриманої травми переніс фізичний біль, оперативне втручання, змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що трудове каліцтво обмежує життєву активність. Звільнений з підприємства через отриману виробничу травму, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Як зазначено вище, матеріали справи містять докази щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті трудового каліцтва, моральної шкоди, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
Посилання представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» в апеляційній скарзі на те, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробничого середовища, наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. 
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.
Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманою позивачем виробничою травмою йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що через постійний біль та обмеження руху правого суглобу руки порушено звичайний уклад його життя, змушений постійно звертатися в лікувальні заклади, щоб зняти больові синдроми голови та тулубу. Також зазначає, що покращення його здоров`я не відбувається, а навпаки погіршується, він втратив професійну працездатність вперше у розмірі 60%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, наразі він відчуває фонтанні болі, в нього наявні значні складнощі при пересуванні у просторі, порушена функція ходи, задоволення елементарних повсякденних побутових потреб потребує від нього додаткових зусиль та додає йому додаткових страждань та переживань. Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і визначений судом першої інстанції розмір 90 000 грн. є виваженим, прийнятим з дослідження усіх обставин справи, справедливим та не призведе до збагачення позивача та не призведе до скрутного матеріального становища відповідача. Тому доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо розміру визначеної судом моральної шкоди є неприйнятними, такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»   залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020  року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: