П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року
м. Рівне

Справа № 556/818/20
Провадження № 22-ц/4815/1359/20

Головуючий у Володимирецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Іванків О.В.
Ухвалу суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
12.06.2020 у смт. Володимирець Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 16.06.2020 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи: 
заявник (стягувач): Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль";
боржник: ОСОБА_1 ;
заінтересована особа: Володимирецький районний відділ державної виконавчої службиЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів);
особа, бездіяльність якої оскаржується,: головний державний виконавець Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродик Олекснадр Володимирович;

представники учасників справи: 
заявника (стягувача) – адвокати Чеботарь Жанна Сергіївна та Сірочук Ірина Володимирівна;
боржника – адвокат Печончик Олександр Володимирович;

за участі: представника стягувача – адвоката Сірочук Ірини Володимирівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" – адвоката Сірочук Ірини Володимирівни на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року у цивільній справі за скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на неправомірну бездіяльність державного виконавця, 
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі – АТ "Райффайзен Банк Аваль" або банк) зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – Володимирецький РВ ДВС) Неродика О.В. (далі – державний виконавець). Мотивуючи скаргу, вказувалося про те, що в провадженні Володимирецького РВ ДВС перебуває виконавче провадження з виконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 248 213 гривень заборгованості за кредитним договором та 1 820 гривень судових витрат. Заявник зазначав, що при примусовому виконанні судового рішення державним виконавцем не було проведено заходи щодо опису, оцінки та передачі на реалізацію житлового будинку, який належить боржнику на праві власності, і перебуває в іпотеці АТ "Райфайзен Банк Аваль". Тому вважає бездіяльність державного виконавця неправомірною в частині непроведення ним дій щодо опису іпотечного майна, щодо визначення вартості майна, з огляду на що слід усунути порушені права заявника через зобов`язання державного виконавця провести відповідний опис іпотечного майна і визначити вартість іпотечного майна для його подальшої реалізації.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року банку в задоволенні скарги на неправомірну бездіяльність державного виконавця відмовлено.
Заявник (стягувач): АТ "Райффайзен Банк Аваль"; код ЄДРПОУ: 14305909; адреса: 73003 м. Херсон, проспект Ушакова, 53.
Боржник: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Заінтересована особа: Володимирецький РВ ДВС; код ЄДРПОУ: 34922824; адреса: смт. Володимирець Рівненської області, вулиця Грушевського, 63.
У поданій апеляційній скарзі заявник покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, які полягали у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо того, що оскільки виконавчі дії державним виконавцем вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості, тобто за відсутності рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", в т.ч. Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012. Заявник, посилаючись на ст. 1291 Конституції України, ст.ст. 1, 18, 46, 48 Закону України "Про виконавче провадження", правові позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, вважає, що правила Закону України "Про виконавче провадження" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки під час процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Не згоден автор апеляційної скарги і з твердженнями суду про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування з приводу передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти. При цьому вказує на постанови Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі №6-39908св14, від 08.07.2015 у справі №6-8741св15, від 05.02.2014 у справі №6-45859св13, від 04.07.2018 у справі №761/4494/13-ц, від 27.06.2018 у справі №367/2506/15-ц, від 20.03.2019 у справі №1612/2343/12, від 27.06.2018 у справі №367/2506/15-ц, від 20.03.2019 у справі №1612/2343/12, від 15.05.2019 у справі №678/301/12 та від 02.10.2019 у справі №754/15589/14-ц.
Також зазначає про те, що боржник самовільно, без будь-якої згоди іпотекодержателя, зареєстрував у житловому будинку АДРЕСА_2 , який є предметом іпотеки, зареєстрував своїх неповнолітніх дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день укладення договору іпотеки – 04 жовтня 2007 року троє дітей вже були народжені і зареєстровані за іншою адресою, відмінною від предмета іпотеки. Щодо дочки ОСОБА_5 , то вона також не була зареєстрована, тому що народилася пізніше. Діти не набули права власності на житловий будинок, а сам іпотечний договір є правомірним і не оспорювався. Тому вважає наявними підстави для зобов`язання державного виконавця примусово реалізувати предмет іпотеки без отримання відповідного дозволу органу опіки і піклування.
Крім того, судом залишено без уваги вимоги скарги про невиконання державним виконавцем положень ст.ст. 48, 50-51, 57 Закону України "Про виконавче провадження", що передбачає звернення стягнення на заставлене майно, складення відповідного процесуального документа – постанови про опис і арешт майна боржника, визначити вартість майна, сформувати заявку на реалізацію арештованого майна боржника та направити її на реалізацію організатору електронних торгів ДП "Сетам". 
З викладених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухваливши нову постанову – про задоволення скарги заявника.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення скарги, оскільки в житловому будинку, який є предметом іпотеки, зареєстровані неповнолітні діти, з огляду на що для реалізації предмета іпотеки необхідна попередня згода органу опіки і піклування.
Оскільки органом опіки і піклування визнано, що реалізація житлового будинку, що є предметом іпотеки, є недоцільною і такою, що порушує права дітей на житло, тому дії (бездіяльність) державного виконавця відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Як з`ясовано, між стягувачем та боржником 04 жовтня 2007 року укладено кредитний договір №014/53-05/65907, за яким ОСОБА_1 отримав 197 000 гривень кредитних коштів і зобов`язався їх повернути банку у строк до 03 жовтня 2017 року. Виконання кредитних зобов`язань боржника забезпечено іпотекою, предметом якої виступив належний на праві власності ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_2 , про що між тими самими сторонами 04 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки №014/53-05/65907-і.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 липня 2010 року у справі №2-328/10, що набрало законної сили, позов банку задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" 248 213 гривень заборгованості за кредитним договором №014/53-05/65907 від 04 жовтня 2007 року та 1 820 гривень судових витрат.
В подальшому, 03 вересня 2010 року, Володимирецьким районним судом було видано виконавчий лист №2-328/10, на підставі якого державним виконавцем 13 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №55776885.
Вважаючи, що при примусовому виконанні судового рішення має місце бездіяльність державного виконавця, що полягала у непроведенні ним дій щодо опису майна і щодо визначення вартості майна, банк у червні 2020 року звернувся до суду зі скаргою, вимагаючи визнати зазначену бездіяльність неправомірною та усунути порушені права через проведення опису і визначення вартості іпотечного майна для його подальшої реалізації.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування не підлягають норми матеріального права, на чому наполягав заявник, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, відповідні висновки про що відображено в оскаржуваній ухвалі. 
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду стосовно необхідності отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування з приводу передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, то апеляційний суд зазначає таке.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №751/15667/15-ц видно, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, провадиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у т.ч. у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти – члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. 
Пункт 28 Розділу VІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
За таких обставин для реалізації предмету іпотеки виконавець мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.
На а.с. 25 міститься копія рішення заступника голови Володимирецької районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 26 лютого 2019 року №15, яким визнано недоцільним та таким, що порушує права ОСОБА_6 , 2003 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2005 р.н., та ОСОБА_8 , 2012 р.н., надання дозволу на реалізацію житлового будинку АДРЕСА_2 , право користування яким мають малолітні діти.
Тому відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки, яким користуються (проживають) неповнолітні діти ОСОБА_1 , унеможливлює задоволення скарги на неправомірність бездіяльності державного виконавця.
З приводу тих аргументів заявника, що Закон України "Про виконавче провадження" передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки під час процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів з ними погоджується.
Разом з тим, ця обставина не впливає на правильність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки відсутність необхідної попередньої згоди органу опіки і піклування на реалізацію предмета іпотеки спростовує доводи АТ "Райффайзен Банк Аваль" про можливість реалізації іпотеки без судового рішення про звернення стягнення на це майно.
Не погоджується колегія суддів і з твердженнями автора апеляційної скарги про те, що боржник самовільно, без будь-якої згоди іпотекодержателя, зареєстрував у житловому будинку АДРЕСА_2 , який є предметом іпотеки, зареєстрував своїх неповнолітніх дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим істотно порушив умови договору іпотеки. Так, якщо діти зареєстровані в жилому приміщенні після укладення договору іпотеки, вони набувають права користування житлом як члени сім`ї власника і за ними зберігається це право протягом часу перебування житлового будинку в іпотеці. На цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 27 грудня 2018 року у справі №638/14123/14-ц. 
Решта аргументів заявника, т.ч. і щодо незастосування ст.ст. 48, 50-51, 57 Закону України "Про виконавче провадження", то вони на увагу не заслуговують через їх необґрунтованість і тому апеляційним судом відхиляються. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" – адвоката Сірочук Ірини Володимирівни залишити без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 17.12.2020

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків