Номер провадження: 22-ц/813/7712/20 
Номер справи місцевого суду: 520/19303/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, з врахуванням страхової виплати та моральної шкоди,

                                        встановив:
       
20 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди з врахуванням страхової виплати та моральної шкоди, в якому після уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду з врахуванням ліміту відповідальності страховика у сумі 39 624,23 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також судові витрати у справі (а.с.45-48).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини ОСОБА_1 , 26.04.2019 року о 19:10 годин на вул. Костанді у м.Одесі біля будинку 130 при виїзді на перехресті рівнозначних доріг з вул. 5 Лінія, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), в результаті якої автотранспортні засоби зазнали технічних ушкоджень. 
В результаті ДТП власнику автомобіля «Hyundai Accent» державний номер НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_3 , спричинено матеріальні збитки, вартість яких відповідно до Звіту експерта-оцінювача №22/05/19 від 22.05.2019 р. про оцінку автомобіля «Hyundai Accent» державний номер НОМЕР_1 , виконаного експертом-оцінювачем ОСОБА_4 , складає 139 694,23 грн.
Позивач звертався за отриманням страхового відшкодування до МТСБУ з метою отримання регламентної виплати з фонду захисту потерпілих.
За заявою позивача, МТСБУ виплатило страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. відповідно до ліміту відповідальності.

Разом з тим, відповідно до звіту експерта-оцінювача №22/05/19 від 22.05.2019 року про оцінку автомобіля «Hyundai Accent» державний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП, становить 139 694.23 грн.
Таким чином, позивач вказав, що різниця між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком підлягає стягненню з відповідача у сумі 39 694,23 грн. (139 694,23 - 100 000). 

Добровільно відповідач не відшкодовує матеріальну шкоду, що зумовило звернення позивача за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди з врахуванням страхової виплати та моральної шкоди, а також з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення помилки в резолютивній частині рішення було задоволено частково (а.с.85-87, 91). 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду з врахуванням ліміту відповідальності страховика у сумі 37624,23 грн.
У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 2 000 грн., а також моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. було відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1152,60 грн. з яких: 768,40 грн. - судовий збір за подачу позову до суду, 384,20 грн. – судовий збір за подачу заяви про застосування заходів забезпечення позову. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 36624,23 грн. відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 12.10.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписівч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 03.11.2020 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2020 року (а.с. 114-116), з направленням учасникам справи копії цієї ухвали. Проте, відповідач  ОСОБА_1 не отримував копії вказаних документів, оскільки поштова кореспонденція направлена на адресу відповідача поверталась на адресу суду з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 119-120).
Колегією суддів також враховано, що згідно адресної довідки,  ОСОБА_1  документований без реєстрації у м. Одесі іd  НОМЕР_2 , виданої 03.01.2019 року Київським РВ м. Одеси(а.с.125-126).
Лише 27.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі і про розгляд справи у письмовому провадженні, без участі в ньому учасників справи (а.с.129).
Враховуючи зазначені обставини, а також строки розгляду справи у письмовому провадженні в суді апеляційної інстанції, колегією суддів вирішено слухати справу на підставі наявних у справі доказів. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, з відповідача  ОСОБА_1   на користь позивача належить  стягнути 37 624,23 грн., що складає різницю  між фактичним розміром шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, страховою виплатою, а також за мінусом 2 000 грн. – витрат за проведення експертного дослідження, через відсутність доказів понесення даних витрат позивачем (139 624,23 - 100 000 – 2 000 = 37 624,23).

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «Hyundai Accent» державний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить позивачу  ОСОБА_2   (а.с. 25). 
Автомобіль марки «Lexus LS 460 L», державний номер  НОМЕР_4 , номер кузова  НОМЕР_5  належить відповідачу  ОСОБА_1  на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 
26.04.2019 о 19:10 годині, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Lexus LS 460 L, державний знак НОМЕР_4 , рухаючись по вул.Костанді в м.Одесі, біля буд.130, при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг з вул.5-а Лінія, в порушення п.16.12 ПДР, не надав перевагу в русі транспортному засобу Hyundai Accent, державний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який наближався праворуч та рухався по вул.5-а Лінія, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, від якого автомобіль Hyundai Accent по інерції здійснив некероване зіткнення з перешкодою в виді гаражу, в якому був припаркований автомобіль Toyota Rav 4, державний знак НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_5 , в результаті якого транспортні засоби та споруда отримали механічні пошкодження.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, на нерегульованому перехресті виїхав на перехрестя, не надавши перевагу в русі транспортному засобу, який наближався праворуч, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Саме його неуважні дії призвели до наслідків у виді пошкодження транспортних засобів та гаражу.
Постановою Київського районного суду від 08.07.2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні ДТП (а.с. 33). 

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номер НОМЕР_1 , складає 139694,23 грн., що підтверджується звітом № 22/05/19  про визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ та вартості матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю (а.с. 49-53).

Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону №1961-ІУ у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати. Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Позивач звернувся за отриманням страхового відшкодування до МТСБУ з метою отримання регламентної виплати з фонду захисту потерпілих, у зв`язку з чим МТСБУ виплатило страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. відповідно до ліміту відповідальності.

Відповідно до ч.  1, п.  1 ч.ч. 2,3  ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням  або  пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому  або більшому розмірі.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.                  
Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 20.01.16р. по справі № 6-2808цс15 надано роз`яснення стосовно того, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у сумі 39694,23 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, та страховою виплатою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав припущення щодо невідповідності розміру шкоди, визначеної автотоварознавчим дослідженням, заподіяної транспортному засобу «Hyundai Accent» внаслідок ДТП, фактичним ушкодженням, однак не навів жодної обставини та не надав доказів на спростування цього. Той факт, що він не був запрошений на огляд транспортного засобу та проведення дослідження не може свідчити про неправдивість даних, викладених у протоколі огляду транспортного засобу від 22.05.2019 року та висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №22/05/19 від 22.05.2019 року.
З метою спростування висновків автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1 мав право звернутися до суду із заявою про проведення судової експертизи, однак таким своїм правом не скористався.
       
В іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева