КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №760/11699/20                                                                              Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
  Провадження №22-ц/824/10507/2020                                                        Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                                      Голуб С.А.,  
           суддів:                                                                       Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання                 Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що вчинений виконавчий напис суперечить вимогам ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості переліку документів та факту безспірності заборгованості, глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності документів на підставі яких здійснюється стягнення.
На підставі викладеного в позові, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28.04.2020 № 470 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості у розмірі 914 834,17 грн.
Одночасно зі зверненням до суду з позовом, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що 30 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №0322/07/2018/0016.
На підставі вказаного договору відповідачем надано позивачу кредит у сумі 1 415 093,00 грн. на оплату інвестиційного внеску згідно укладеного між позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стіма Кепітал» інвестиційного договору № Л1/К477/1, на підставі якого 30 серпня 2019 року між позивачем та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стіма Кепітал» укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
30 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 0322/07/2018/0016 від 30 липня 2018 року.
28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було вчинено виконавчий напис № 470 про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Власником квартири АДРЕСА_2 є позивач відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. 30 серпня 2019 року.
Однак, згідно з оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації даного нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за Кредитним договором № 0322/07/2018/0016 від 30 липня 2018 року за період з 30 липня 2018 року по 17 лютого 2020 року у розмірі 914 834,17 грн.
Таким чином, виконавчий напис вчинено із порушенням чинного законодавства, зокрема норм Закону України «Про нотаріат», а тому вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення оспорюваних прав.
На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції зупинити стягнення на підставі виконавчого напису вченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 470, про стягнення з ОСОБА_1   на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості у розмірі 914 834,17 грн. по виконавчому провадженні ВП №61959629 (приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович) до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року вжито заходи забезпечення позову.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 61959629, відкритому Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. на підставі виконавчого напису № 470 від 28 квітня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., про звернення стягнення на нерухоме майно, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації даного нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за Кредитним договором № 0322/07/2018/0016 від 30 липня 2018 року за період з 30 липня 2018 року по 17 лютого 2020 року у розмірі 914 834,17 грн.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не пересвідчився в тому, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. 
Окрім того, скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування наявності правових підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням та не зазначив, яким чином вжиття заходів забезпечення позову буде гарантією задоволення вимог позивача у даній справі.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції, відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив. При цьому, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, а тому числі й шляхом передання телефонограм та відправки судових повісток-повідомлень на електронні адреси учасників справи, про причини неявки суд не повідомляли.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.
            Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення, а метою забезпечення позову, згідно є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
            Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
  Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було відкрито виконавче провадження № 61959629 на підставі виконавчого напису № 470 від 28.04.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., про звернення стягнення на нерухоме майно, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізаціїданого даного нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за Кредитним договором № 0322/07/2018/0016 від 30.07.2018 за період з 30.07.2018 по 17.02.2020 у розмірі 914 834,17 грн.
Вважаючи, що виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся за захистом свого порушеного права та просив суд вжити заходи забезпечення позову, обґрунтовуючи тим, що примусове виконання виконавчого напису призведе до утруднення можливого рішення суду у даній справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та стверджує, що наведене свідчить про наявність зв`язку між визначеними заходами до забезпечення позову в частині зупинення звернення стягнення за виконавчим написом, співмірність та адекватність таких заходів із заявленими вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду, а невжиття зазначених заходів забезпечення позову, навпаки, утруднить чи зробить неможливим виконання можливого рішення суду.
При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, колегія суддів дійшла висновку, що застосування вищезгаданих заходів до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів стягувача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Зазначене також узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.
Доводи ж апеляційної скарги не підситять належних та допустимих доказів зворотного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
            Повне судове рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: