ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  923/705/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Мартинюк М. О.,

за участю представників:
позивача - Сонька В. В. (адвоката), 
відповідача 1 - не з`явилися, 
відповідача 2 - Філатової Н. А. (адвоката),  

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 (колегія суддів: Будішевська Л. О. - головуючий, Таран С. В., Лавриненко Л. В.) і рішення Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 (суддя Нікітенко С. В.) у   справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу "Дельфін"

до 1) Державного реєстратора Комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради Пигиди Андрія Борисовича, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу "Дельфін" (далі - ТОВ "ДЗСТ "Дельфін") звернулося до Господарського суду Херсонської області із позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства "Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради Пигиди Андрія Борисовича (далі - Державний реєстратор) про (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.09.2019) скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 16.04.2018 № 25907441, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (далі - ТОВ "ФК "Форінт") зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", який знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, "Цукур", територія 14 (далі - спірний цілісний майновий комплекс, предмет іпотеки).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "ФК "Форінт" звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на нерухоме майно, яке було передано ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" в іпотеку в забезпечення зобов`язань за кредитними договорами. Однак станом на момент проведення державної реєстрації існували певні зареєстровані обтяження щодо нерухомого майна ТОВ "ДЗСТ "Дельфін", а тому, на думку позивача, державний реєстратор повинен був відмовити у її проведенні на підставі пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того позивач наголошував, що спірний цілісний майновий комплекс є майном дитячого оздоровчого табору "Дельфін", тому відповідно до частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей" не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями та не може передаватись у заставу.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 у справі № 923/705/18, позовні вимоги ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" до Державного реєстратора та ТОВ "ФК "Форінт" задоволено у повному обсязі. Скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 16.04.2018 № 25907441.  

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що станом на 26.04.2018 існували певні обтяження щодо нерухомого майна ТОВ "ДЗСТ "Дельфін", а відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що дії Державного реєстратора у цьому випадку суперечать приписам частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей", а саме в частині щодо звернення стягнення на майно за борговими зобов`язаннями.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї  

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі № 923/705/18, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося ТОВ "ФК "Форінт" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішення Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі № 923/705/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності від 16.04.2018 № 25907441. Крім того, ТОВ "ФК "Форінт" просить здійснити поворот виконання рішення Господарською суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі №   923/705/18 шляхом поновлення права власності за ТОВ "ФК "Форінт" в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", розташованого за адресою: Херсонська обл., Скадовський р-н, м. Скадовськ, "Цукур" територія, будинок 14, номер об`єкта в РПВН: 13156837.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "ФК "Форінт" зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалили оскаржувані судові рішення, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від 18.06.2019 у справі № 923/705/18, у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 904/2922/18, від 21.06.2018 у справі № 809/1487/17 та у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15, від 14.09.2016 у справі № 6-1219цс16. Крім того, на думку скаржника, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей".

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій без змін. Зокрема, ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" зазначає, що застосування судами першої та апеляційної інстанцій частини 6 статті 15 Закону "Про оздоровлення та відпочинок дітей" в якості заборони (мораторію) на примусове звернення стягнення на майно дитячих закладів оздоровлення та відпочинку та скасування дій Державного реєстратора на цій підставі, є обґрунтованим та виваженим рішенням, що узгоджується з існуючою судовою практикою по іншим аналогічним судовим справам. Щодо посилань ТОВ "ФК "Форінт" про те, що укладення договорів іпотеки було до набрання чинності Закону "Про оздоровлення та відпочинок дітей" та відсутності рішення суду про визнання таких договорів недійсними, ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" зазначає, що іпотечні договори від 11.01.2006 № 23 та від 07.03.2007 № 1053, зі змінами та доповненнями, є чинними та мають виконуватися лише в частині, яка не суперечить Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей".

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 15.12.2005 між АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор, Банк) та ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін", правонаступником якого є ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" (позичальник), укладено генеральну кредитну угоду №   010/03-051/434, за умовами якої Банк зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти в порядку і на умовах, визначених в кредитних договорах, укладених в межах цієї угоди в розмірі не більше 1 000 000,00 грн.

4.2. З урахуванням додаткових угод № 1 від 26.02.2007, № 2 від 12.11.2007, № 3 від 13.10.2007 та № 010/03-051/434/4 від 27.09.2010,) сторонами визначено ліміт кредитування в розмірі 6 027 000,00 грн зі строком погашення до 01.10.2018.

4.3. Господарськими судами констатовано, що в межах зазначеної генеральної кредитної угоди між сторонами укладені такі договори:

1) кредитний договір № 010/03-051/434-1 від 15.12.2005, з урахуванням додаткових угод до нього: № 1 від 12.09.2006, № 010/03-051/434-1/3 від 18.11.2009 та № 010/03-051/434-1/4 від 27.09.2010, за змістом якого Банк, виступаючи в якості кредитодавця, зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 177 200,00 грн зі сплатою 21,5 % річних, строком до 01.09.2011, з погашенням кредиту та відсотків згідно з графіком;

2) кредитний договір № 010/03-051/434-4 від 26.02.2007, з урахуванням додаткових угод до нього: № 1 від 12.11.2007, № 010/03-051/434-4/3 від 18.11.2009 та № 010/03-051/434-4/4 від 27.09.2010, за умовами якого Банк, виступаючи в якості кредитодавця, зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 214 472,00 доларів США, зі сплатою 12 % річних, строком до 25.02.2017, з погашенням кредиту та відсотків згідно з графіком;

3) кредитний договір № 010/03-051/434-5 від 12.11.2007, з урахуванням додаткових угод до нього: № 1 від 08.08.2008, № 2 від 09.01.2009, № 010/03-051/434-5/3 від 18.11.2009, № 010/03-051/434-5/4 від 23.02.2010, № 010/03-051/434-5/5 від 24.02.2010; № 010/03-051/434-5/6 від 08.06.2010 та № 010/03-051/434-5/7 від 27.09.2010, за умовами якого Банк, виступаючи в якості кредитодавця, зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 2 300 000,00 грн, зі сплатою 13 % річних, з погашенням кредиту та відсотків згідно з графіком;

4) кредитний договір № 010/03-051/434-6 від 14.10.2008, з урахуванням додаткових угод до нього: № 2 від 18.02.2009; № 010/03-051/434-6/3 від 18.11.2009, № 010/03-051/434-6/4 від 23.02.2010, № 010/03-051/434-6/5 від 24.02.2010, № 010/03-051/434-6/6 від 08.06.2010 та № 010/03-051/434-6/7 від 27.09.2010, за умовами якого Банк, виступаючи в якості кредитодавця, зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 762 581,60 грн, зі сплатою 21,5 % річних, з погашенням кредиту та відсотків згідно з графіком строком до 25.02.2017.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що 11.01.2006 між Банком та ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін", правонаступником якого є ТОВ "ДЗСТ "Дельфін", з метою забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою, а також усіх кредитних договорів, укладених в її рамках, укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Л. М. за № 23.

4.5. 07.03.2007 між Банком та ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін", правонаступником якого є ТОВ "ДЗСТ "Дельфін", з метою забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою та додатковою угодою до нього № 1 від 26.02.2007, а також усіх кредитних договорів, укладених в її рамках, укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н. В. за № 1053.

4.6. Предметом іпотеки за вказаними договорами іпотеки є нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, "Цукур" територія 14, який належав позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2001.

4.7. 13.11.2007 до договору іпотеки від 07.03.2007 були внесені зміни щодо основного зобов`язання та вартості предмета іпотеки, які викладені в додатковій угоді № 1 від 13.11.2007. При цьому 15.10.2008 до договору іпотеки від 07.03.2007 були внесені зміни щодо основного зобов`язання, вартості предмета іпотеки та строків його виконання, які викладені в договорі № 2 про внесення змін до договору іпотеки від 07.03.2007.

4.8. Господарськими судами констатовано, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.10.2013 у справі №923/1166/13, яке набрало чинності, стягнуто з ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" на корить ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 010/03-051/434-1 від 15.12.2005, а саме: заборгованість по кредиту - 142 016,14 грн, заборгованість по відсоткам - 55 814,37 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту - 37 620,22 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків - 8 289,76 грн;

заборгованість за кредитним договором № 010/03-051/434-4 від 26.02.2007, а саме: заборгованість по кредиту - 196 032,87 дол. США, що еквівалентно 1 566 890,73 грн, заборгованість по відсоткам - 44 841,26 дол. США, що еквівалентно 358 416,19 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту - 12 532,23 дол США, що еквівалентно 100 170,11 грн, пеню за порушення сплати відсотків - 6 810,79 дол. США, що еквівалентно 54 438,64 грн;

заборгованість за кредитним договором № 010/03-051/434-5 від 12.11.2007, а саме: заборгованість по кредиту - 2 042 444,52 грн, заборгованість по відсоткам - 741 046,53 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту - 130 938,02 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків - 109 860,24 грн;

заборгованість за кредитним договором № 010/03-051/434-6 від 14.10.2008, а саме: заборгованість по кредиту - 747 959,47 грн, заборгованість по відсоткам - 307 084,67 грн, пеню за порушення строків сплати кредиту - 36 683,85 грн та пеню за порушення строків сплати відсотків - 46 434,04 грн.

4.9. Також господарськими судами констатовано, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.04.2014 у справі № 5024/1076/2011 звернуто стягнення на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на предмет іпотеки - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", який знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, "Цукур" територія 14, що належить на праві власності ПП "Дитячий заклад санаторного типу "Дельфін" в рахунок погашення заборгованості в сумі 5 258 262,99 грн та 290 587,54 дол. США, реалізовано предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

4.10. 27.05.2014 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 43465701 на виконання зазначеного рішення суду, а 04.06.2014 державним виконавцем прийнято постанову про приєднання виконавчого провадження № 43465701 до зведеного виконавчого провадження № 41884502.

4.11. Судами зазначено, що в подальшому, 13.02.2015 державним виконавцем прийнято постанову про передачу майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу. 06.03.2015 державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого, цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін" було передано ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за стартовою ціною 7 633 549,00 грн, визначеної відповідно до звіту про незалежну оцінку від 15.07.2014.

4.12. Постановою державного виконавця від 10.03.2018 наказ Господарського суду Херсонської області № 5024/1076/2011 від 10.03.2014 було повернуто стягувачу у зв`язку прийняттям стягувачем в рахунок погашення боргу майна боржника, що не було реалізоване під час виконання рішення суду.

4.13. Водночас, господарські суди попередніх інстанцій установили, що 24.05.2017 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (клієнт) та ПАТ "Кристалбанк" (фактор) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, Фактор зобов`язався  передати (сплатити) Клієнту загальну суму фінансування, а Клієнт відступає (передає) Факторові права вимоги, зазначені в реєстрі кредитних операцій до відступлення, включаючи право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальників сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, згідно з кредитними договорами. З дати відступлення прав вимоги Клієнт перестає бути стороною кредитних договорів, зазначених в реєстрі відступлених прав вимоги, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за відповідними кредитними договорами та набуває всіх прав за ними. Права вимоги переходять до фактора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (без регресу).

4.14. Судами констатовано, шо в матеріалах цієї справи міститься реєстр відступлених прав вимоги від 25.05.2017, складений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Кристалбанк", в якому зазначається позичальник - ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін" та кредитні договори: № 010/03-051/434-1 від 15.12.2005, № 010/03-051/434-4 від 26.02.2007, № 010/03-051/434-5 від 12.11.2007, № 010/03-051/434-6 від 14.10.2008. На виконання умов договору факторингу від 25.05.2017, ПАТ "Кристалбанк", відповідно до меморіального ордеру № 38640 від 25.05.2017, сплатило на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 21   799 000,00 грн.

4.15. 25.05.2017 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Кристалбанк" укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. та зареєстрований за № 1497. 

4.16. 25.05.2017 між ПАТ "Кристалбанк" (клієнт) та ТОВ "ФК "Форінт" (фактор) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Форінт" зобов`язалось передати (сплатити) ПАТ "Кристалбанк" загальну суму фінансування, а ПАТ "Кристалбанк" зобов`язалось відступити (передати) ТОВ "ФК "Форінт" права вимоги, зазначені в реєстрі кредитних операцій до відступлення, включаючи право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальників сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, згідно з кредитними договорами. З дати відступлення прав вимоги Клієнт перестає бути стороною кредитних договорів, зазначених в реєстрі відступлених прав вимоги, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за відповідними кредитними договорами та набуває всіх прав за ними. Права вимоги переходять до Фактора у повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (без регресу).

4.17. Судами констатовано, що в матеріалах цієї справи міститься реєстр відступлених прав вимоги від 25.05.2017, складений між ПАТ "Кристалбанк" та ТОВ "ФК "Форінт", в якому зазначається позичальник - ПП "Дитячий оздоровчий комплекс "Дельфін" та кредитні договори: № 010/03-051/434-1 від 15.12.2005, №   010/03-051/434-4 від 26.02.2007, № 010/03-051/434-5 від 12.11.2007, №   010/03-051/434-6 від 14.10.2008. На виконання умов договору факторингу від 25.05.2017, ТОВ "ФК "Форінт", відповідно до платіжного доручення № 2 від 25.05.2019, сплатило на користь ПАТ "Кристалбанк" 549 997,00 грн.

4.18. 25.05.2017 між ПАТ "Кристалбанк" та ТОВ "ФК "Форінт" укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. та зареєстрований за № 1501, згідно з додатком до якого, ПАТ "Кристалбанк" відступлено ТОВ "ФК "Форінт" право вимоги за договорами іпотеки від 11.01.2006 та 07.03.2007.

4.19. Ураховуючи наведені обставини, судами зазначено, що ТОВ "ФК "Форінт" стало кредитором відносно ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" за генеральною кредитною угодою та за всіма кредитними договорами, укладеними в її рамках, а також іпотекодержателем за договорами іпотеки, укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ДЗСТ «Дельфін".

4.20. Водночас, господарські суди попередніх інстанцій установили, що 13.03.2018 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич   О. Ф., відповідно до статті 84 Закону України "Про іпотеку", листом за вих. № 54/02-24 направив на адресу ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" заяву ТОВ "ФК "Форінт" з вимогою погасити заборгованість за генеральною кредитною угодою та всіма кредитними договорами, укладеними в її рамках, а також зазначив, що у разі не погашення заборгованості за ТОВ "ФК "Форінт" буде зареєстровано право власності на предмет іпотеки, що належить ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" та виступає забезпеченням за кредитними договорами.

4.21. 16.04.2018 ТОВ "ФК "Форінт" звернулося до Державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку".

4.22. На підставі рішення Державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про право власності № 25907441 від 16.04.2018, відповідно до якого за ТОВ "ФК "Форінт" зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору "Дельфін", який знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, "Цукур" територія 14.

4.23. Викладені обставини стали підставою звернення ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" із позовом в цій справі, оскільки, на думку позивача, Державний реєстратор повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації, оскільки станом на момент проведення державної реєстрації існували певні зареєстровані обтяження щодо нерухомого майна ТОВ "ДЗСТ "Дельфін".

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга повинна бути частково задоволена з огляду на таке.    

5.2. Касаційну скаргу із посиланням на положення частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалили оскаржувані судові рішення, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, перелік яких наведено у касаційній скарзі ТОВ "ФК "Форінт" та пункті 3.2 цієї постанови. Крім того, на думку скаржника, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей".

5.3. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.4. Верховний Суд відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України
5.5. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які посилається скаржник, дійшов висновку про те, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування таких висновків, а тому доводи ТОВ "ФК "Форінт" про неврахування цих висновків є обґрунтованими.

5.6. Верховний Суд установив, що в межах провадження у справі №   904/2922/18 про банкрутство звернулась особа із заявою, зокрема, про визнання недійсними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 904/2922/18  викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що: "суди попередніх інстанцій обмежившись посиланням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності обтяжень у вигляді арешту (заборони відчуження), накладеного державним виконавцем на все майно боржника не з`ясували та не надали жодної оцінки змісту обтяження у вигляді арешту на майно (його обсягу), не встановили в інтересах кого було накладено відповідний арешт та його впливу на права й інтереси боржника".

5.7. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №   916/5073/15 (за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визнання права власності) викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що: "наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору є позасудовим способом захисту і не передбачено як спосіб захисту права шляхом звернення до суду (фактично про встановлення права за рішенням суду) ні статтею 16 Цивільного кодексу України, ні Законом України "Про іпотеку", ні договором, укладеним між сторонами".

5.8. З урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач звернувся із позовом в цій справі про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, судам попередніх інстанцій необхідно було з`ясувати та надати оцінку змісту обтяження у вигляді арешту на майно (його обсягу), і встановити в інтересах кого було накладено відповідний арешт та який його вплив на права та інтереси боржника.

5.9. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що у цьому випадку існували виключно арешти, які накладені з метою виконання рішення Господарського суду Херсонської області у справі № 923/1163/13 за позовом про стягнення заборгованості з ТОВ "ДЗСТ "Дельфін" на користь ТОВ "ФК "Форінт" (правонаступник АТ "Райффайзен Банк Аваль"). Однак Верховний Суд, з огляду на положення статті 300 Господарського процесуального кодексу України, позбавлений можливості перевірити ці доводи, а з установлених обставин цієї справи не вбачається, що господарськими судами попередніх інстанцій надана оцінка змісту наведеного. 

5.10. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими  у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.11. Поряд із цим, розглядаючи цей спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не дослідили та не установили в інтересах кого було накладено відповідні арешти та які його впливи на права та інтереси боржника. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає частково  обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у наведених постановах.  

5.12. Водночас, Верховний Суд не може взяти до уваги посилання скаржника про те, що господарськими судами попередніх інстанцій, під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15 (за позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) грошових коштів), постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором), оскільки зазначені справи на які посилається скаржник, суттєво відрізняються установленими фактичними обставинами, від справи яка розглядається. Відмінність предметів позовів, установлених фактичних обставин у цій справі та справах, на які посилається скаржник, відмінність підстав позову та змісту позовних вимог свідчить про неподібність правовідносин.

5.13. Доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 923/705/18, постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-1219цс16 (за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки), постанові Верховного Суду від 21.06.2018 у справі 809/1487/17 (за позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності) не отримали свого підтвердження, оскільки зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про неврахування наведених у касаційній скарзі висновків.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
5.16. На думку скаржника, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей", в контексті дії цієї норми у часі. 

Верховний Суд установив, що в частині 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей", у редакції, яка почала діяти з 01.01.2009, зазначено, що: "дитячий заклад оздоровлення та відпочинку не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями, не може передаватися у заставу. У чинній редакції зазначеної статті вказаного Закону визначено, що: "майно дитячого закладу оздоровлення та відпочинку не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями та не може передаватися у заставу. 

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення на конституційному рівні принципу незворотності дії в часі нормативно-правових актів є гарантією стабільності суспільних відносин.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/1999 від 09.02.1999, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З урахуванням наведеного, при вирішенні питання щодо дії в часі частини 6 статті 15 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей" застосовуються загальні вимоги щодо незворотності дії в часі нормативно-правових актів.

5.17. Водночас порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом,  ураховуючи межі повноваження касаційного суду, визначені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України. 

5.18. При цьому частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.19. Тому, під час нового розгляду справи № 923/705/18, місцевому господарському суду слід врахувати викладене в цій постанові, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від установленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.

5.20. Заява ТОВ "ФК "Форінт" про поворот виконання рішення Господарською суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі № 923/705/18 не може бути задоволена, оскільки Верховний Суд не ухвалює остаточного рішення у цій справі, а справа передається на новий розгляд.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

6.3. Пунктами 1, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чи встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі слід скасувати, оскільки вони ухвалені з порушенням норм права, а справу №   923/705/18 передати на новий розгляд до місцевого господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення, з врахуванням викладеного в цій постанові.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14      статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 та рішення Господарського суду Херсонської області від 22.11.2019 у справі № 923/705/18 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова 

              Ю. Я. Чумак