ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р. 	Справа № 520/1507/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Спаскіна О.А. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.04.2020 по справі № 520/1507/2020
          за позовом               ОСОБА_1  
          до              Головного управління ДПС у Харківській області 
          про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
          У лютому 2020 року ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області ( далі - ГУ ДПС у Харківській обл.), в якому просив скасувати рішення  ГУ ДПС у Харківській обл. №0000835105 від 15.01.2020 про застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску 
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 позовні вимоги задоволено частково.
          Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.01.2020 №0000835105 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо нарахування ОСОБА_1 штрафу та пені за період з 14.04.2014 по 18.12.2019.
          В решті позовних вимог - відмовлено.
          Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 420 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване        рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
          В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що приписами ст.4 Закону України « Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI ( далі - Закон№ 2464) визначено перелік фізичних осіб- підприємців, які звільняються від сплати єдиного внеску, до яких позивач не належить, а тому, враховуючи наявність у нього заборгованості по сплаті ЄСВ до 01.10, 2013 та порушення в подальшому термінів його сплати з 01.10.2013 по 20.01.2020, рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені є правомірним. Вказав, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
           27.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
           25.06.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження після усунення недоліків відповідачем. 
           17.07.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження відповідно до  ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України).
          Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
          Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
          З 08.01.2002 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та  здійснює свою підприємницьку діяльність у м. Ізюм Харківської області, перебував та перебуває на обліку в Ізюмському управлінні ГУ ДПС у Харківській обл.
           15.01.2020 начальником Ізюмського управління ГУ ДПС у Харківській обл.винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0000835105, яким ОСОБА_1 нараховано штраф: за період з 22.01.2013 по 18.02.2019 в розмірі 5059,09 грн. та 1167,46 грн., а також нараховано пеню в розмірі 30796,78 грн.
          Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся із даним позовом до суду.
          Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.01.2020 №0000835105 за період з 14.04.2014 по 18.12.2019 суд першої інстанції виходив з того, що позивач у вказаний період в силу приписів п. 9-4 розділу VIIІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №2464 звільнений від сплати єдиного внеску, оскільки перебував на обліку у контролюючому органі, розташованому на території населеного пункту, де провадиться антитерористична операція, а тому оскаржуване  рішення ГУ ДПС у Харківській обл. щодо нарахування ОСОБА_1 штрафу та пені за період з 14.04.2014 по 18.12.2019 є протиправним та підлягає скасуванню. 
          Колегія суддів зазначає, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а відповідач фактично оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог.
          Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Харківській обл. від 15.01.2020 №0000835105 щодо нарахування ОСОБА_1 штрафу та пені за період з 14.04.2014 по 18.12.2019. 
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та зазначає. 
          Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464.
          Положення ст. 4 Закону № 2464 визначають перелік суб`єктів, які є платниками єдиного внеску. 
          Відповідно до положень пункту 1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
          Стаття 25 Закону № 2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
          Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
          За змістом ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
          Частиною 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01.01.2015 року - 10 відсотків).
          Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 ( далі - указ № 405/2014) введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької, Луганської та частини Харківської області.
          Закон України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669), який набрав чинності з 15.10.2014 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.  
          Підпунктом 8 п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015), відповідно до приписів якого платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464  які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до указу № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 , на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
          Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
          Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України ( далі - ПК України) для списання безнадійного податкового боргу.
          Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII    виключено    пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, яким було доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-3 (у подальшому - пункт 9-4), однак до    Закону №2464     відповідних змін внесено не було, вказана норма залишилась чинною, що не вплинуло на зміст вказаного правового регулювання. 
          На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1669 розпорядженням КМУ від 30.10.2014  №1053-р  ( далі - розпорядження КМУ № 1053) затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію зупинено згідно з розпорядженням КМУ від 05.11.2014 №1079-р, яке втратило чинність згідно з розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень КМУ»), до якого включено м. Ізюм Харківської області.
          Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.01.2002 перебуває на обліку як фізична особа- підприємець в Ізюмському управлінні ГУ ДПС у Харківській обл., що підтверджується реєстраційними даними ІС «Податковий блок», витяг з якої міститься в матеріалах справи. 
          Враховуючи викладені вище правові норми та перебування позивача на обліку в контролюючому органі, розташованому на території населеного пункту, де провадиться антитерористична операція - м. Ізюм Харківської області, висновок суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування рішення ГУ ДПС у Харківській обл. щодо нарахування ОСОБА_1 штрафу та пені за неспалу ( несвоєчасну спалу) єдиного внеску за період з 14.04.2014 по 18.12.2019 є правильним. 
          Доводи апелянта про те, що позивач не належить до переліку осіб, які звільняються від сплати ЄСВ, визначеного у ч. 4 ст.4 Закону №2464, внаслідок чого застосування до нього штрафних санкцій та пені за несплату ( несвоєчасну спалу) єдиного внеску є законним, колегія суддів вважає помилковими, оскільки підставою для звільнення платників податків від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його (внеску) вчасної сплати  за вказаний період є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, що передбачено п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464. 
          Колегія суддів зауважує, що п.9-4. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
          Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 01.08.2018 у справі №805/1430/17-а,  у постанові від 30.03.2018 у зразковій справі №812/292/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин. 
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
          Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року по справі № 520/1507/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Любчич 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    О.А. Спаскін