ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/9004/20
адміністративне провадження № К/9901/24310/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  640/9004/20
за адміністративним позовом Акціонерного товариства «РВС Банк» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення,
за касаційною скаргою Національного банку України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: К. А. Бабенко, Є. О. Сорочко, Є. В. Чаку) від 04  вересня 2020 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У квітні 2020 року Акціонерне товариство «РВС Банк» (далі - АТ «РВС Банк») звернулося до суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - НБ України) про визнання протиправним та скасування рішення НБ України від 30 березня 2020 року № 173/БТ про накладення штрафу на АТ «РВС Банк». (далі - АТ «РВС БАНК»).
2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та зазначено, що остання розглядатиметься у порядку загального позовного провадження.
3. Крім того, у травні 2020 року АТ «РВС Банк» подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом:
- зупинення до вирішення спору по суті стягнення на підставі виконавчого документа - рішення НБ України від 30 березня 2020 року №173/БТ про накладення штрафу на АТ «РВС Банк»;
- заборони органам державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, іншим органам державної влади вчиняти дії з примусового виконання рішення НБ України від 30 березня 2020 року № 173/БТ про накладення штрафу на АТ «РВС Банк».
4. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено повністю.
5. Доказів направлення цієї ухвали на адресу відповідача із повідомленням про вручення поштового відправлення та доказів отримання ухвали відповідачем матеріали справи не містять, окрім тих, які були долучені скаржником при поданні апеляційної скарги.
6. Так, вищевказане повне судове рішення складено 19 травня 2020 року. Водночас, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень електронний примірник рішення суду першої інстанції від 19 травня 2020 року надіслано судом 19 травня 2020 року, зареєстровано 20 травня 2020 року й оприлюднено в цьому реєстрі 21 травня 2020 року.
7. 02 червня 2020 року (відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції на апеляційній скарзі) Національний банк України, не погоджуючись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні Заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.  
8. Проте, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року, яку отримано скаржником 27 липня 2020 року, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки документів, які свідчать про те, що Сидоренко Р. В. є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого вона здійснює представництво юридичної особи у порядку її самопредставництва не надано.
9. Відповідачем 31 липня 2020 року повторно подано апеляційну скаргу. Разом з тим, скаржником у апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
10. Як на підставу для поновлення пропущеного строку НБ України посилається на те, що вперше апеляційна скарга була ним подана у межах строку, встановленого статтею 295 КАС України, однак ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року останню було повернуто.
11. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із визнанням неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження, викладених у клопотанні про поновлення такого строку та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали надати заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.
12. Копію зазначеної ухвали отримано відповідачем 20 серпня 2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.
13. У встановлений судом строк відповідачем було подано заяву про усунення недоліків, в якій він просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження з аналогічних підстав, які зазначеною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду визнано неповажними.
14. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою НБ України на підставі положень пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
15. 23 вересня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга НБ України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року, у якій відповідач (скаржник у справі), із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
16. Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.
17. 13 листопада 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якій позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
18. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
19. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що скаржником вказані неповажні підстави для поновлення цього строку, оскільки заявник апеляційної скарги повторно обґрунтовує тими ж обставинами, що й при зверненні з апеляційною скаргою, та які були визнанні неповажними.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГ
20. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
21. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема скаржник зазначає, що звертався з апеляційною скаргою вперше і її було подано з дотриманням строків на апеляційне оскарження. Окрім того, відповідач просить звернути увагу на незначний проміжок часу при повторному зверненні з апеляційною скаргою, а саме три дні після отримання ухвали від 20 липня 2020 року про повернення апеляційної скарги, що підтверджується відбитком штемпелю вхідної кореспонденції на супровідному листі суду апеляційної інстанції.
ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
23. Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
24. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС.
25. За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
26. Разом із тим, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).
27. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
28. Частиною другою статті 295 КАС передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
29. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
30. При цьому за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
31. Частиною третьою статті 298 КАС України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
32. Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
33. Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
34. Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
35. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
36. Також, слід зазначити те, що при обмеженні, зокрема, апеляційного оскарження судового рішення поза розумних обставин порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97. 
37. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
38. Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. 
39. Невиконання судом апеляційної інстанції своїх, законодавчо закріплених, обов`язкових повноважень щодо перегляду рішення суду першої інстанції, нівелює можливість у поновлені порушених прав та обмежує право доступу до суду (доступу до суду апеляційної інстанції), яке передбачено Конституцією України та Європейською Конвенцією про захист прав людини і основних свобод.
40. Як вбачається з матеріалів справи, вперше відповідач оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року в межах строку визначеного процесуальним законом, проте з підстав її подання особою, яка не підтвердила свої повноваження на підписання апеляційної скарги остання повернута на адресу відповідача. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних доказів отримання скаржником ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги. Як зазначає відповідач ухвала про повернення апеляційної скарги отримана ним 27 липня 2020 року, що підтверджується копією супровідного листа наданого самим відповідачем, на якому є відбиток штемпелю вхідної кореспонденції НБ України з датою реєстрації. Інше не спростовано матеріалами справи.
41. Вдруге апеляційну скаргу відповідачем було подано 31 липня 2020 року, тобто через три дні з моменту отримання копії ухвали про повернення апеляційної скарги, поданої раніше. Заявником апеляційної скарги одночасно було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що скаржник звертався з апеляційною скаргою вперше із дотриманням строків на апеляційне оскарження. 
42. Відтак, Суд звертає увагу на те, що і при первинному зверненні з апеляційною скаргою і вдруге в діях відповідача вбачається сумлінне добросовісне ставлення до наявних у нього прав і обов`язків, встановлених законом або судом та вчинено усі можливі та залежні від нього процесуальні дії для вчасного подання апеляційної скарги.
43. Як вже було зазначено вище, одним із конституційних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частин друга стаття 129 Конституції України).
44. З таких підстав суду апеляційної інстанції важливо було ретельно перевірити наявність (або відсутність) підстав для відмови в поновлені строку за апеляційне оскарження.
45. З огляду на зазначене, Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції не надав відповідної оцінки доводам НБ України щодо наявності (чи відсутності) підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
46. Водночас, зазначене дає підстави вважати, що повторно апеляційна скарга подана відповідачем у максимально короткий строк з моменту повернення попередньо поданої апеляційної скарги з незалежних від його волі причин та є свідченням того, що відповідач вчинив усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження. А тому, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження відповідачем є поважними та підлягали поновленню.
47. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі №  640/9004/20 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов