Постанова
Іменем України 
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 143/709/17
провадження № 61-18851св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,    
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Андрушівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області,
особа, яка подала апеляційну скаргу -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Марчук В. С., Якименко М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (далі - Андрушівська сільська рада), в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею                    2, 6999 га, кадастровий номер 0523480600:01:001:0137, що знаходиться на території Андрушівської сільської ради, яка належала його бабі                         ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначав, що відповідно до заповіту від 20 червня 2007 року, складеного ОСОБА_3 , остання все своє майно заповіла йому. Вказану спадщину він належним чином прийняв, інших спадкоємців немає, проте оформити її він не має можливості у зв'язку з втратою  правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Посилаючись на викладене, позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року у складі судді Марченко Л. В. позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,6999 га, кадастровий номер 0523480600:01:001:0137, яка розташована на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку на ім`я                 ОСОБА_3 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року  за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову                 ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , до якої перейшло право на спірну земельну ділянку в порядку спадкування і яка не була залучена до участі у справі. Зокрема, місцевий суд визнав за позивачем право власності на спірну земельну ділянку, при цьому не з`ясував, чи прийняв він спадщину в установленому законом порядку, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , чи звертався позивач до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про спадщину та чи міститься в спадковій справі постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та не встановив коло всіх спадкоємців і не з`ясував, чи не будуть даним рішенням порушуватися права та інтереси інших осіб.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.    
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що апеляційний суд не зазначив, ким саме були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, та не встановив обставин, підтверджених належними доказами, які свідчать про те, що ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку.    
Відзив/заперечення на касаційну скаргу  
ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом   ОСОБА_1  до Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування.
 
Витребувано із Погребищенського районного суду Вінницької області                        зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційний суд установив, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2007 року серії ЯБ № 665141 земельна ділянка площею 2,6999 га, що розташована на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, належала на праві власності ОСОБА_3 . 
Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру за життя ОСОБА_3 склала заповіти: 24 червня 2004 року; два - 01 листопада 2005 року; 20 червня 2007 року та 24 червня 2010 року .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії  НОМЕР_1 .
Згідно з копією спадкової справи № 394/2001, заведеної державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори після смерті   ОСОБА_3 , 24 червня 2010 року вона склала новий заповіт, яким належну їй земельну ділянку, розміром 2,6999 га, розташовану на території Андрушівського сільської ради, заповіла ОСОБА_4 . Спадщину після смерті ОСОБА_3   прийняв її син ОСОБА_4 , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
15 лютого 2012 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,6999 га (кадастровий номер 0523480600:01:001:0137), розташовану на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.
Після смерті ОСОБА_4 03 квітня 2013 року спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в спадковій справі № 205/2013, заведенійпісля смерті ОСОБА_4 , заявою про прийняття спадщини,  свідоцтво про право на спадщину не отримала.
  ОСОБА_2 до участі у справі залучена не була. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права    
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України  кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.  
За змістом частини першої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.
У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.
Відповідачем є особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнає чи оспорює його суб`єктивне право, свободи чи інтерес, який охороняється законом.
При цьому обов`язок визначати суб`єктний склад спору покладено на позивача.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).
Апеляційний суд установив, що спадщину після смерті ОСОБА_3  прийняв її син ОСОБА_4 .  
Право власності  ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,6999 га (кадастровий номер 0523480600:01:001:0137), розташовану на території Андрушівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим                            15 лютого 2012 року.  
Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ,                 спадщину, до якої входить належна на праві власності спадкодавцю земельна ділянка, прийняла його дружина ОСОБА_2 , подавши в установленому законом порядку нотаріусу заяву, свідоцтво про право на спадщину не отримала.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Рішенням суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірну земельну ділянку суд вирішив питання про права та обов`язки  ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі.   
Установивши, що суд першої інстанції своїм рішенням вирішив питання про права та обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України та відмовив у задоволенні позову.
Висновок апеляційного суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться  до незгоди заявника з висновками апеляційного суду та оцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) знаходяться поза межами повноважень Верховного Суду.      
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS  v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду  - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на                  07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук