ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1874/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/12838/19 Категорія: 310020000 	Мельник І. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Бородійчука В. Г., Єльцова В. О. 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач  - ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 – адвокат Кожем`як Марина Олегівна

розглянувши у м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кожем`як Марини Олегівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2020 року, постановленого під головуванням судді Мельник І. О. в Соснівському районному суді м. Черкаси 13.08. 20202 року, повний текст рішення складений 18.08.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей ,- 
в с т а н о в и в :

 
30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.
         В обґрунтування  позовних вимог  позивач ОСОБА_1  вказує, що перебувала у шлюбі  з ОСОБА_2 із 17.09.2005 року, який розірвано за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 26.09.2017 року. В шлюбі народилося двоє малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 05.10.2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. 
        ОСОБА_1  у позовній заяві вказує, що із  26.11.2018 року донька ОСОБА_3 періодично проживала з відповідачем. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.06.2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.02.2019 року та до її повноліття; додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. Виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення не відкривалося, позивач ОСОБА_1 сплачувала аліменти добровільно. 
        У позовній заяві  позивач  ОСОБА_1  зазначає, що із 05.08.2019 року дочка ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю перебуває на її утриманні. Діти сторін систематично хворіють, у зв`язку з чим потребують постійних витрат на лікування та оздоровлення, що підтверджується копією виписки № 3262 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», копією медичної картки ОСОБА_3 , копією медичної картки ОСОБА_4 , та копіями фіскальних чеків. 
Позивач вказує, що ОСОБА_4 займається у танцювальному гуртку АРТЕС, що також потребує додаткових грошових витрат. Відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 та додаткові витрати на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , чим порушує права неповнолітніх дітей, а тому позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. 
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Змінити спосіб стягнення аліментів за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року, стягнувши з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. щомісячно.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , понесені додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Змінено спосіб стягнення аліментів за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 179, 95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , понесені додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1960,25 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 840,80грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відкликано без подальшого виконання виконавчий лист, виданий на підставі рішення Соснівського райнного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2020 року виправлено описку, допущену в рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, абзац третій та четвертий описової частини рішення викладено в наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. щомісячно».
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , понесені додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно».
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 – адвокат Кожем`як Марина Олегівна оскаржила рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу, яка зареєстрована в Черкаському апеляційному суді 30 жовтня 2020 року Вх. № 11261/20- Вх. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, тому підлягає частковому скасуванню.
Зокрема, скаржник зазначає, що суд розглянув дану справу, і судом першої інстанції було фактично задоволено позовні вимоги позивача у повному обсязі. 
Під час розгляду справи судом було досліджено матеріали справи і відображено у рішенні обґрунтовані та підтверджені відповідними документами розмір аліментів та додаткових витрат на дітей, які становлять 359, 90 грн. на лікування ОСОБА_3 , та 1799, 16 грн. на лікування ОСОБА_4 , 1801 грн. витрати на навчання ОСОБА_4 . 
Понесені позивачем фактичні витрати, які документально підтверджені, могли підлягати розподілу між батьками дітей та стягненню 1/ 2 частини фактично понесених витрат на користь позивача за умови наявності такої вимоги у позовній заяві. Із позовної заяви вбачається, що позивач просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 додаткові витрати без зазначення на лікування на утримання доньок у розмірі 500 грн. щомісячно. 
Розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу про виправлення описки від 03.09. 2020 року по даній справі, Черкаський апеляційний суд у постанові від 22.10.2020 року зазначив, що підставою для постановлення оскаржуваної ухвали судом вказано ту обставину, що у рішенні суду, а конкретно в описовій частині цього рішення ( в абзацах третьому та четвертому) неправильно було зазначено розмір додаткових витрат, які позивач просила стягнути у позові. 
Скаржник у скарзі посилається на те, що з матеріалів справи вбачається, що у третьому та четвертому абзаці описової частини рішення від 13.08. 2020 року зазначено, що позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_5 у розмірі 179,95 грн., а на лікування доньки ОСОБА_6 в розмірі 1960, 25 грн. 
В апеляційній скарзі вказується, що такий виклад судом прохальної частини позову не відповідає тексту самої позовної заяви. Тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, ухваливши нове рішення суд першої інстанції у справі про задоволення позову з врахуванням ухвали про виправлення описки вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач таких позовних вимог не заявляла ні про фактичний розподіл понесених витрат на лікування, ні додаткові витрати на лікування по 500 грн. щомісячно. 
Представник відповідача у скарзі вказує, що вихід за межі позовних вимог призводить до погіршення становища відповідача ОСОБА_2 , тому що на відповідача покладено обов`язок сплатити додаткові витрати на лікування дітей без підтвердження фактично зазначених або передбачуваних витрат, які несе або має понести позивач у зв`язку з лікуванням дітей, оскільки діти не мають наразі фізичних та психологічних відхилень, що за своїм характером є дискредитуючим, та створює більш суворі негативні наслідки для відповідача. 
Скаржник вважає, що судом невірно встановлено обставини справи, неправильно застосовані судом норми матеріального права. На підтвердження вимог скаржник в апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року справа № 127/16614/15-ц ( провадження № 61 - 2371 св18), в якій зазначено, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах, з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. 
В апеляційній скарзі вказується, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів необхідності стягувати із відповідача ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування доньок у розмірі 500 грн. щомісячно, скільки дані витрати мають бути документально обґрунтованими та передбачуваними. 
Скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , 2006 року народження, в розмірі 500 грн. щомісячно та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження в розмірі 500 грн. щомісячно.
Стягнути з позивача судові витрати у розмірі 1261 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 125 грн. 
23 листопада 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача адвоката Кучер Ю. В. Вх. № 12011/20 Вх. На відзиві міститься відмітка про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». 
У відзиві адвокат Кучер Ю. В. вказує, що в  апеляційній скарзі скаржник зазначає, що «ухваливши нове рішення, суд першої інстанції у справі про задоволення позову з урахуванням ухвали про виправлення описки вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач таких позовних вимог не заявляла - ні про фактичний розподіл понесених витрат, ні додаткові витрати на лікування по 500 грн. щомісячно». Проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки по-перше, судом першої інстанції не приймалось нового рішення, Соснівським районним судом м. Черкаси було прийнято одне рішення від 13.08.2020 року, ухвалу про виправлення описки від 03.09.2020 року та додаткове рішення про розподіл судових витрат від 03.09.2020 року.
Представник позивача вказує у відзиві, що рішення суду є законним та обґрунтованим , бо зміни внесено судом лише в описову частину рішення, так як зміни до резолютивної частини не вносились, то жодних прав та інтересів скаржника не порушено. 
Згідно до вимог закону суд може з власної ініціативи виправити допущені у рішенні або ухвалі суду описки чи арифметичні помилки. 
Представник позивача адвокат Кучер Ю. В. у відзиві просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
 Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно до вимог ЦПК України щодо розгляду даної категорії справ.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування чи зміни рішення суду. 
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись, що діти проживають разом з позивачем, а згідно вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дітей покладено в рівній мірі на обох батьків, тому визначив, що на користь позивача з відповідача на утримання дитини підлягають аліменти в розмірі 1/ 6 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.
Також суд задовольнив вимогу позивача щодо зміни способу стягнення аліментів, стягнутих рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02. 2019 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнувши аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/ 6 частини всіх видів заробітку (доходів ), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення додаткових витрат на дітей, задовольнивши вимоги частково. Суд виходив із доведеності понесених позивачем фактичних витрат на лікування дітей, пославшись, що позивачем документально підтверджені додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_5 на суму 359, 90 грн., а витрати на лікування дочки ОСОБА_6 склали 1799, 16 грн., що підтверджено копіями чеків про придбання ліків. Суд прийняв до уваги докази, надані позивачем щодо оплати занять у танцювальному гуртку, де було сплачено 963 грн. за 3 місяці, та сплату за навчання у ліцеї дочки ОСОБА_6 у розмірі 1801 грн.
Суд вважав, що додаткові витрати підлягають розподілу між батьками дітей, а тому підлягає стягненню 1/2 частини фактично понесених витрат на користь позивача.
Вирішуючи спір, суд виходив в першу чергу, із інтересів дітей, які потребують фінансового забезпечення, пославшись на те, що діти хворіють, а дочка ОСОБА_6 займається у танцювальному гуртку «Артес», а тому потребують додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, визначивши їх у твердій грошовій сумі з урахуванням фактично понесених позивачем витрат.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача і в частині стягнення додаткових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_7 в розмірі 179, 95 грн., а на ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини в розмірі 1960 грн. 25 коп.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо вирішення вимог позивача про стягнення аліментів та зміну способу аліментів, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають наявним в матеріалах справи обставинам та доказам, наданим сторонами, вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.
Рішення в цій частині задоволення позовних вимог позивача не оскаржується в апеляційному порядку скаржником.
Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд першої інстанції не звернув уваги на заявлені позивачем вимоги в цій частині, оскільки позивач просила про стягнення додаткових витрат на дітей по 500 гривень щомісячно, не зазначаючи кінцевої дати. Суд задовольнив вимоги позивача частково та вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув не 500 гривень на додаткові витрати, як вказано у позові позивачем, а 1960 грн. 25 коп., понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 . 
Отже, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду та зменшення розміру стягнення додаткових витрат в частині щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дітей.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України.
У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН « Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом із 17.09.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 26.09.2017 року розірвано.
У шлюбі в сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками дітей є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , що підтверджується даними копіями свідоцтв про народження дітей ( а. с. 9 -10). 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 05.10.2018 року і до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. з відповідача на користь позивача.
В іншій частині позовних вимог відмовлено ( а. с. 11- 12).
Із 26.11.2018 року донька ОСОБА_3 періодично проживала з відповідачем ОСОБА_2 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.06.2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.02.2019 року та до її повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. В іншій частині вимог відмовлено ( а. с. 13-15). 
Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дітей у вересні 2019 року, позивач ОСОБА_1 вказувала підставою своїх вимог, те, що діти хворіють, у зв`язку з чим потребують постійних витрат на лікування та оздоровлення.
На підтвердження своїх вимог позивач надала копію виписки № 3262 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ( а. с. 22 - 23), копію медичної картки ОСОБА_3 ( а. с. 26), копію медичної картки ОСОБА_4 ,та копії фіскальних чеків( а. с. 24, 25, 27, 28). 
Із даних довідки від 27.09. 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 2008 р. н, займається у танцювальному гуртку АРТЕС, 02.09. 2019 року сплачено суму 320 грн. ( а. с. 29) .
Позивач підтверджує доказами відвідування дочкою танцювального гуртка, за який сплачено позивачем 10.10.2019 року – 323 грн., 17.11.2019 року – 320 грн. ( а. с. 52, 54). 
Також позивач сплатила 1801 грн. за навчання ОСОБА_9 у ліцеї згідно договору про надання додаткової освітньої послуги від 19 вересня 2019 року (а. с. 51, 53).
Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Згідно з ч. 2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17.
Згідно роз`яснень пунктів 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року вказано, що до передбаченої ст. 185 СК України, до участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції   та підтримує позицію суду першої  інстанції  відносно того, що при вирішення даного спору щодо стягнення додаткових витрат на дітей, в першу чергу, повинні бути враховані інтереси дітей, оскільки судом абсолютно вірно зазначено, що,  дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).
Колегія суддів апеляційного суду, вивчивши та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, стосовно додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_3 , вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на лікування дочки у розмірі 179, 95 грн., врахувавши рівність та обов`язок обох батьків щодо забезпечення неповнолітньої доньки, оскільки почивачем в підтвердженя позовних вимог надано документи (копії фіскальних чеків), які підтверджують додаткові витрати на загальну суму 359,90 грн. 
У позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просила про стягнення додаткових витрат по 500 гривень на кожну дитину щомісячно. 
Отже, в даній частині рішення суду першої інстанції, є таким, що відповідає обставинам справи та нормам права. Суд першої інстанції вірно встановив факти та відповідні їм правовідносини стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 179,95 грн., оскільки їх розмір не перевищує заявлених позивачем вимог щодо стягнення додаткових витрат у розмірі 500 гривень, а суд стягнув половину додаткових витрат, підтверджених позивачем. 
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині стягнення додаткових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , як понесених додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1960, 25 грн., враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача, крім зміни способу стягнення аліментів та його розміру, додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 500 грн., та додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн.
Отже, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але судом безпідставно задоволено позовні вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 1960 грн. 25 коп. Матеріали справи не містять заяви про уточнення чи збільшення розміру позовних вимог позивачем щодо зміни розміру стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 у більшому розмірі, ніж заявлено позивачем у позові в розмірі 500 гривень. 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватним й публічним інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи вищевикладену норму прав права, колегія суддів акцентує увагу, що  виходячи із диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог.
Отже, відповідно до положень ст.ст. 4, 13 ЦПК України, визначення підстав і предмета позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, судом першої інстанції було стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1960 грн. 25 коп., тобто значно більше, ніж зазначено в частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у розмірі 500 грн., які просила стягнути позивач, на що суд першої інстанції не звернув уваги, оскільки позивачем було надано докази про додаткові витрати на суму, яка значно перевищує 500 гривень, але таких вимог про збільшення розміру додаткових витрат позивач ОСОБА_1 не заявляла.
В апеляційній скарзі скаржник також обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд безпідставно стягнув з відповідача кошти як додаткові витрати на дитину у розмірі 1960 грн. 25 коп., тому суд вийшов за межі заявлених вимог, допустивши порушення норм процесуального права. Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами скаржника, які є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в цій частині вимог.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що предмет позову – це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.
За правилами п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог чи змінити предмет або підстави позову шляхом подання відповідної письмової заяви.
Отже, якщо справа розглядається судом у порядку загального позовного провадження, то позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог чи змінити предмет або підстави позову шляхом подання відповідної письмової заяви.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, позивач ОСОБА_1 не зверталася до суду першої інстанції про збільшення розміру позовних вимог, що підтверджується відсутністю даної заяви в матеріалах справи.
Таким чином, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги, вийшов за межі заявлених позовних вимог, безпідставно стягнувши з відповідача на користь позивача 1960 грн. 25 коп. додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні та зменшенню розміру додаткових витрат до 500 гривень.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні спору не повно з?ясував та не перевірив всі фактичні обставини справи, не звернув уваги на заявлені позовні вимоги, яким дав невірну правову оцінку, та прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1960 грн. 25 коп. додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вийшовши за межі заявлених позовних вимог.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки не всі висновки суду першої інстанції спростовано, вимоги скаржника про скасування рішення суду підлягають частковому задоволенню, оскільки підлягають зміні лише в частині щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 , тому рішення суду в решті задоволених вимог залишається без змін. 
Отже, рішення суду підлягає зміні в частині щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 1960 грн. 25 коп. та стягненню з відповідача на користь позивача 500 гривень додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 .
Апеляційний суд, приймаючи до уваги вище викладене, враховуючи предмет позову, заявлені вимоги позивача стосовно стягнення додаткових витрат, а саме: по 500 грн. на кожну дитину, врахувавши той факт, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, чим порушив норми процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення в частині часткового задоволення вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей , прийнявши нову постанову в цій частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зменшивши розмір додаткових витрат в межах заявлених вимог 500 грн., стягнувши їх з відповідача на користь позивача. 
В іншій частині судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає залишенню без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки рішення суду змінено, в решті рішення залишено без змін, позовні вимоги задоволено частково, то відсутні підстави для стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача за сплату судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково лише щодо зміни стягнення додаткових витрат, в решті вимоги задоволено. 
Також апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат за надання правової допомоги адвокатом у розмірі 3000 гривень, з позивача на користь відповідача, оскільки розгляд справи у суді апеляційної інстанції відбувся у письмовому провадженні без участі сторін, обидві сторони понесли витрати на правову допомогу, тому понесені витрати покладаються на сторони, так як позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено частково. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кожем`як Марини Олегівни – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей – змінити в частині часткового задоволення вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1960 грн. 25 коп. та прийняти нову постанову в цій частині вимог.
Зменшити розмір стягнення додаткових витрат з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця смт. Миропіль, Держинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , понесених на лікування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 1960 грн. 25 коп. до 500 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г. 

Єльцов В. О.