ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р. 	Справа № 520/3956/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.20 року по справі № 520/3956/2020
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області            
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просив суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 14.06.2017 року (з дати першого звернення та призначення пенсії) у розмірі відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
          В обґрунтування позову зазначив, що відповідач в супереч вимогам чинного законодавства відмовляє позивачу у призначення пенсії за віком через те, що позивач наразі проживає в іншій країні. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року закрито провадження у справі № 520/3956/2020 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що в даній справі зовсім не тотожний предмет спору і тим більш це не є продовженням виконання минулого рішення суду адже оскаржується протиправне рішення відповідача, яке є новим та не було предметом спору раніше.
Позивач звертає увагу, що мова іде про новий адміністративно-правовий спір, що виник між тими ж сторонами, проте не з приводу не призначення пенсії на підставі ненадання оригіналів документів - як у першому спорі, не з приводу не розгляду заяви про призначення пенсії - як у другому спорі між сторонами, а стосовно призначення пенсії при виконанні всіх умов встановлених законом для такого призначення та додатково встановлених рішення суду у другій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні суду перебувала справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, рішення по якій набрало законної сили, через що провадження в адміністративній справі підлягає закриттю відповідно до п. 4 ч.1 ст. 238 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Із аналізу наведених норм   КАС слідує, що право на судовий захист має особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і чи це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Тобто, для закриття провадження у справі на підставі вказаної норми необхідним є встановлення факту набрання законної сили, постановою чи ухвалою суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 2320, 26.11.1996 року, посвідчення особи № НОМЕР_2 від 03.02.2014 року органом МВС Реховот, ІПН НОМЕР_3 .
27.09.1997 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
Листом Пенсійного фонду України №3548/К-11 від 04.04.2017 року заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, вказавши: управлінням визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова», яке було реорганізоване в Головне управління ПФУ в Харківській області.
Крім того, 14 червня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до відповідача особисту заяву позивача про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.
Заява Позивача була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 14.06.2017 року на супровідному листі.
24.04.2017 року було отримано відмову відповідача №1047-02/49 та 20.06.2017 року №3610-02-1/49 у призначенні пенсії позивачу.
Вищезазначені відмови позивачем було оскаржено до суду, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року4 справа №638/16321/17, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року, позивачу було відмовлено у задоволенні її вимог та призначенні виплати пенсії на тій підставі, що ним «не надано оригіналів або належним чином посвідчених копій документів для призначення пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - «Порядок 22-1»).
23 листопада 2018 року, представники позивача повторно особисто звернулися до УПФУ з відповідними оригіналами необхідних для призначення пенсії документів, та подали нотаріально засвідчені копії цих документів, для нового розгляду заяви про призначення виплати пенсії позивачу.
Вищезазначені оригінали документів, які були надані для огляду та нотаріально засвідченні копій, були прийняті відповідачем, що підтверджується штампом УПФУ від 23 листопада 2018 року5 на супровідному дисті та не оспорюється відповідачем.
22 грудня 2018 року за №935/М-11, УПФУ відмовив у новому розгляді заяви про призначення пенсії позивачу.
25 січня 2019 року представник позивача знову звернувся до УПФУ з заявою про винесення рішення про призначення пенсії позивачу на підставі документів які були подані 23.11.2018 року, до якого долучив нотаріально посвідчені копії всіх необхідних документів для призначення пенсії.
Однак, 14 лютого 2019 року за №2561-02/49 УПФУ повторно і відмовило позивачу у розгляді його заяви та винесення рішення про призначення пенсії, обґрунтовуючи свою відмову як і попередню.
Вищезазначена відмова позивачем була оскаржена до суду та відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №520/5352/19, було зобов`язано відповідача розглянути подані ОСОБА_1 документи та вирішити питання про призначення виплати пенсії.
Відповідач виконав рішення суду, розглянув подані позивачем документи та постановив нове рішення про відмову у призначенні пенсії № 15 від 17.01.2020р.
Таким чином, дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що відповідач виконав рішення суду стосовно спору у справі  №520/5352/19 між сторонами про розгляд заяви про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду такої заяви, та після виконання рішення суду у справі  №520/5352/19 та розгляді заяви позивача про призначення пенсії, відповідач прийняв нове рішення - про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача реєстрації в Україні та не відповідності документу, що посвідчує особу Порядку 22-1.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку між сторонами наявний новий спір щодо оскарження нового рішення суб`єкта владних повноважень.
Отже, суть позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі зводиться не до оскарження бездіяльності відповідача при виконанні судового рішення, ухваленого по справі № 638/16321/17, а полягає у оскарженні окремого рішення суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1ст. 238 КАС України.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС Українипідставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС Україниу випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 520/3956/2020 - скасувати.
Адміністративну справу № 520/3956/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський