Ухвала
 
21 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/16938/19
провадження № 61-14523ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Тетяна Михайлівна, про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Тетяна Михайлівна, професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М., про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М., професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М., про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці задоволено частково.
Визнано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».
Зобов`язано Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» перевести ОСОБА_1 на підставі її заяви на ім`я Думенко Т. М. від 24 січня 2019 року до управління фармаконагляду Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: директор Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М., професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця сектору інформаційно-аналітичної роботи та ведення баз даних управління менеджменту даних з безпеки Департаменту фармаконагляду з 15 квітня 2019 року.
Стягнуто з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 оплату за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2019 року до 03 квітня 2020 року в розмірі 153 557 грн 50 коп.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року скасовано, у задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовлено.
 
01 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 23 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк