Апеляційне провадження № 22-ц/824/12976/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 17 листопада 2020 року                                                                                        м. Київ
Унікальний номер справи 753/8854/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,
            розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
            на рішення Дарницького  районного суду м. Києва, ухваленого 7 вересня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Лужецької О.Р.,-
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ( про відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.03.2020  дії старшого державного виконавця Шевченка М.Р. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 46234623 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6460/12 виданого 12.12.2014 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Кут» заборгованості в сумі 10 312 грн. 48 коп., визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Вважав, що незаконними діями старшого державного виконавця Шевченка М.Р. , йому завдано душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров`я, погіршенні самопочуття. Він змушений був тривалий час стояти в чергах у виконавчій службі, звертатись до суду за захистом своїх прав, що призвело до зміни життєвого режиму. Його звичайний ритм життя змінився. Все це викликало моральні страждання.
З огляду на викладене, просив стягнути з Дарницького РВ ДВС у м. Києві на його користь 89 790,00 грн./3000 Евро/ у відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 морльну шкоду в сумі   1 000 грн.  
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди з 1000,00 грн. на 89 790,00 грн. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом не обґрунтовано розмір стягнутої на його користь моральної шкоди, а посилання суду обмежено лише вимогами розумності та справедливості, що на ого думку є порушенням судом практики ЄСПЛ та ст. 19 Конституції України.
Вважає, що суд не надав справедливу сатисфакцію за завдану йому моральну шкоду, виникнення якої є доведеним фактом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ( - Пономар О.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не довів належними доказами, що йому завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця.
Вказує на те, що позивач безпідставно посилається на практику ЄСПЛ та уникає виконання свого обов`язку щодо доведення наявності обставин душевних страждань і моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За статтею 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст.ст.  1173,1174, 1166, 1167 ЦК України).
В силу ст. 22 ЦК України  особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи що постановою начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєць А.М. від 20 березня 2020 року, визнано дії старшого державного виконавця Шевченка М.Р. та головного державного виконавця Тущенка П.Л. при примусовому виконанні виконавчого провадження №46234623 з примусового виконання виконавчого листа №2-6460/12 від 12 грудня 2014 року виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» у розмірі 10312 грн. 38 коп., як такі, що вчинені з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження».
Постанова мотивована тим, що за результатами перевірки виконавчого провадження, встановлено, що державними виконавцями Шевченко М.Р. та Тущенко П.Л. з виконання вказаного виконавчого провадження порушено вимоги ст. 4,18,26,37,48,74 ЗУ «Про виконавче провадження», однак вирішити питання про притягнення їх до відповідальності не виявляється можливими у зв`язку із їх звільненням.
З вищевказаної постанови вбачається, що 29 січня 2015 року державним виконавцем Шевченко М.Р. відкрито виконавче провадження №46234623 з примусового виконання виконавчого листа №2-6460/12 від 12 грудня 2014 року виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» у розмірі 10312 грн. 38 коп.
13 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.
10 червня 2015 року начальником Відділу винесено постанову про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва №753/4731/15-ц від 17 квітня 2015 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року.
11 червня 2015 року державним виконавцем Шевченко М.Р., керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46234623.
17 липня 2015 року державним виконавцем Шевченко М.Р., керуючись статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону), винесено постанову про розшук майна боржника.
19 серпня 2015 року головним державним виконавцем Сидоренко Р.Г., керуючись статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону), винесено повторно постанову про розшук майна боржника.
12 листопада 2015 року державним виконавцем Маріуцою Т.В, винесено постанову про зміну зберігача майна, так як актом опису й арешту майна №396/11 від 11 листопада 2015 року, здійснено опис транспортного засобу, а саме автомобіля Chevrolet Еріса, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано ОСОБА_4 .
Вказаною постановою постановлено ОСОБА_4 передати на відповідальне зберігання вказаний транспортний засіб представнику ДП «Сетам» Смолію B.C.
24 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Шевченко М.Р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.
24 листопада 2015 року державним виконавцем Шевченко М.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, так як згідно заяви стягувача, рішення суду виконано.
13 травня 2016 року начальником Відділу Бондар В.А. винесено постанову про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2015 року, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року №753/24499/15-ц про скасування постанови державного виконавця Шевченка М.Р. про закінчення виконавчого провадження.
13 травня 2016 року начальником Відділу, Бондар В.А. винесено постанову про скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 24 листопада 2015 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 24 листопада 2015 року, постанови про розшук майна боржника від 19 серпня 2015 року, постанови про розшук майна боржника від 17 липня 2015 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 червня 2015 року, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва №753/4731/15 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у ВП №46234623.
03 червня 2016 року головним державним виконавцем Тущенко П.Л., винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.
20 березня 2017 року головним державним виконавцем Тущенко ПЛ., винесено постанову про скасування постанови про відмову у відкриття виконавчого провадження від 03 червня 2016 року.
Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП №46234623 перебуває у стані «Не встановлено».
Ухвалою №753/4731/15 від 17 квітня 2015 року Дарницького районного суду м. Києва постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у ВП №46234623 скасовано.
Так, згідно з ухвалою суду від 29 січня 2015 року справа №753/4731/15, 12 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у цивільній справі №2-6460/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 10093,68 грн. та судові витрати в сумі 218 грн. 80 коп.
Частиною 2 ст.369 ЦПК України лише суду надано право за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при оформленні або видачі виконавчого листа, старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ Шевченком М.Р. неправомірно усунуті такі помилки при винесенні постанови про відкриття провадження від 29 січня 2015 року у ВП 46234623.
Відповідно до виконавчого листа - резолютивна частина документа, де вказана дата народження боржника ІНФОРМАЦІЯ_2, та в реквізитах боржника зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, державним виконавцем Шевченко М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, де зазначено дату народження боржника 30.10.1954.
Станом на 20 березня 2020 року згідно даних АСВП, ВП № 46234623 перебуває в стані «Не встановлено».
Відповідно до копії акта державного виконавця від 11 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Шевченко М.Р. вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Chevrolet Epica» д.н.з. НОМЕР_1 2007 року випуску.
Відповідно до копії квитанції № ПН4954 від 17 листопада 2015 року, ОСОБА_1 перерахував ОСББ «КУТ» 10312 грн. 48 коп. з призначенням платежу: повне та добровільне погашення боргу ОСОБА_1 за ЖКП по виконавчому провадженню № 46234623 АДРЕСА_1 .
На обґрунтування завдання позивачу душевних страждань головним державним виконавцем Шевченком Р.М. позивач посилається на те, що незаконними діями старшого державного виконавця йому завдано душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров`я, погіршенні самопочуття. Він змушений був тривалий час стояти в чергах у виконавчій службі, звертатись до суду за захистом своїх прав, що призвело до зміни життєвого режиму. Його звичайний ритм життя змінився.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з  того, що в результаті протиправних дій виконавчого органу, позивачу завдано моральну шкоду, яка має бути відшкодована за рахунок держави. 
При визначені розміру моральної шкоди судом враховано характер та обсяг страждань позивача, засади розумності, виваженості і справедливості.
Апеляційний суд погоджується  з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Конституційним судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.
Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 04 березня 2019 року у справі №295/443/17 відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від  07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом держвлади, також були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.
При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення суми відшкодування моральної шкоди в розмірі саме 1000,00 грн. , враховуючи розумність та справедливість заявленого позивачем розміру шкоди та наданих доказів на їх підтвердження. 
Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, ОСОБА_1 не надано, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,  суд,-  

П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач
 
Судді: