Справа № 135/183/18
Провадження № 22-ц/801/1833/2020
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року	Справа № 135/183/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №135/183/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року, повний текст якого складено 14 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Волошиної Т.В.
встановив:

В лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності.
Позов обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася із житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли та оформили в рівних частках кожний по Ѕ діти спадкодавця: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_6 у 2008 році спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 прийняла та оформила його дружина ОСОБА_2 . Після смерті у 2009 році ОСОБА_7 відкрилася спадщина на іншу 1\2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , яку прийняла та оформила його донька ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 серпня 2011року, видане Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 1-1219. Право власності на нерухоме майно зареєстроване КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 16 вересня 2011року.
ОСОБА_2 право власності на іншу 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 лютого 2009 року, видане Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 2-94. Право власності на нерухоме майно зареєстроване КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 13 лютого 2009 року.
Отже на момент звернення до суду спірний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині кожній.
Згідно з технічним паспортом на даний житловий будинок, який виготовлено КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 31 липня 2017 року, позначається літерою «А» та складається із наступних елементів, що позначаються в технічному паспорті цифрами: 1— кухня; 2 — кімната; 3 — кімната; 4 — кімната; 5 — веранда, а також біля будинку є господарські споруди, що позначаються згідно з технічним паспортом літерами «Б» — сарай та «Б1» — сарай; «Т» — убиральня; 1-3 огорожа.
Загальна площа житлового будинку становить — 58,5 м2, а житлова площа будинку становить 41,5 м2.
Згідно з технічними рішеннями на перепланування кімнат в житловому будинку АДРЕСА_1 технічно можливо здійснити перепланування будинку шляхом виділення їй у натурі кімнати 4, площею 10,3 м2 та кімнати 2, площею 12,4 м2 та кухню — 1, площею 7 м2, а ОСОБА_2 можливий виділ кімнати 3, площею 18,8 м2 та веранди — 5, площею 10 м2. Таким чином, загальна площа частки ОСОБА_3 буде становити 29,7 м2, а площа частки ОСОБА_2 буде становити 28,8 м2. У зв`язку із цим частка ОСОБА_3 в будинку буде лише на 0,45 м2 більше за ідеальну (арифметичну) половину будинку (58,5/2=29,25; 29,7-29,25=0,45), що максимально наближено до ідеальних часток обох співвласників. 
А тому, представник позивача ОСОБА_4 просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; виділити частку ОСОБА_3 , що становить 1\2 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 , що позначається літерою «А» та складається із наступних елементів згідно з технічним паспортом від 31 липня 2017 року : кімнати 4, площею 10,3 м2; кімнати 2, площею 12,4 м2; кухні 1, площею 7м2, загальною площею 29,7 м2 та господарські споруди, що позначаються літерами «Б1» та «Б» — сараї та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку виділу на 1\2 частину житлового будинку що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається з наступних елементів «А» — житловий будинок, кімната 4 площею 10,3 м2; кімнати 2 площею 12,4 м2; кухні 1 площею 7 м2, загальною площею 29,7 м2 та господарські споруди що позначаються літерами «Б1» та «Б» — сараї. А також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від принципу рівності часток.
04 листопада 2019 року позивач ОСОБА_3 подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; виділити частку ОСОБА_3 , що становить 1/2 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 , що позначається літерою та складається із наступних елементів згідно з технічним паспортом від 31 липня 2017року : кімнату 4, вартістю 28 518 грн 60 коп. площею 10,3 м2 ; кімнату 2 вартістю 34 333 грн 10 коп., площею 12,4 м2; кухню 1 вартістю 19 381 грн 60 коп., площею 7 м2, загалом частка в будинку, що позначається літерою «А» становить площу 29,7 м2, та убиральню, що позначається літерою «Т» вартістю 7 528 грн 10 коп. та 1/2 частину огорожі та воріт «1-3» вартістю 4 577 грн 90 коп. Всього майна на суму 94 336 грн 00 коп. та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку виділу на 1\2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається із наступних елементів згідно з технічним паспортом від 31 липня 2017 року: кімнату 4, вартістю 28 518 грн 60 коп. площею 10,3 м2; кімнату 2 вартістю 34 333 грн 10 коп., площею 12,4 м2; кухню 1 вартістю 19 381 грн 60 коп., площею 7 м2, загалом частка в будинку, що позначається літерою «А» становить площу 29,7 м2 та убиральню, що позначається літерою «У» вартістю 7 528 грн 10 коп. та 1/2 частину огорожі та воріт «1-3» вартістю 4 577 грн 90 коп. всього майно на суму 94 336 грн 00 коп.
Також просила залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що позначається літерою «А» та складається із наступних елементів: кімнату 3, площею 18,8 м2, вартістю 52 053 грн 40 коп.; веранду 5, площею 10,0 м2, вартістю 20 959 грн 00 коп., загальною площею 28,8 м2 та ґанок — а2, вартістю 2 645 грн 00 коп.; сарай — «Б», вартістю 27464 грн 40 коп.; сарай — «Б1», вартістю 1 424 грн 20 коп.; 1/2 частину огорожі з ворогами № 1-3, вартістю 4 577 грн 90 коп., загальна вартість частки становить 109 126 грн 00 коп.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 7 395 грн 00 коп. Також, просить стягнути з відповідача по справі понесені по справі позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору, коштів на професійну правничу допомогу та коштів за виготовлення експертизи.
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані кімнати без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи 27 квітня 2018 року призначена будівельно-технічна експертиза, про що постановлена відповідна ухвала суду. При призначені експертизи саме судом визначений перелік питань, на які експерт повинен надати відповідь. Саме на суд, а не на сторони, покладено обов`язок отримати належний висновок експертизи. Проте суд першої інстанції посилається на безпорадність констатуючи, що висновок експерта не містить повноту відповідей на порушені питання, а також зазначає про неузгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи. На такий випадок статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту. До того ж ця норма, не передбачає призначення додаткової експертизи чи повторної експертизи лише за клопотанням сторони. Вона не містить заборони суду, оцінюючи висновок експерта, як неповний чи необґрунтований, призначити додаткову чи повторну експертизу за власною ініціативою. Також судом при розгляді справи безпідставно відхилений лист експерта, який проводив будівельно-технічну експертизу, наданий на вимогу представника позивача. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не зробив жодної мотивації про причини відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок.
На підставі вище зазначеного просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення , яким повністю задовольнити вимоги позивача. Стягнути з відповідача всі понесені судові витрати.
13 жовтня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.
Представник відповідача адвокат Таксер В.З. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, пославшись на те, що висновки суду є законними і обгрунтованими.
Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
Так, по справі встановлено, що позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 ідеальної частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина визнається сторонами та підтверджується наявними в справі письмовими доказами.
Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (далі – КП «Тульчинське МБТІ») від 13 лютого 2009 року № 21868714 відомо, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 лютого 2009 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 серпня 2011 року державним нотаріусом Другої Тростянецької державної  нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель №5, розташованого за адресою: м. Ладижин, Вінницька область, провулок Робітничий, який належав матері померлого – ОСОБА_5 , 1921 року народження на підставі свідоцтва про право особистої власності на даний будинок. ОСОБА_7 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 58, т. 1).
З копії витягу  №31333342, виданого 16 вересня 2011 року про державну реєстрацію прав  комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зареєстровано право власності на  1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 серпня 2011року (а.с. 59, т. 1).
Згідно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 . Після державної реєстрації шлюбу  змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с. 57, т. 1).
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у справі № 135/1070/15-ц наявного у матеріалах справи в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про виділення 1/2 частини будинку в натурі відмовлено. 
Зазначеним рішенням суду у вказаній справі № 135/1070/15-ц, встановлено, що за висновками судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 17 січня 2017 року № 2793/2794/16-2, визначити технічно можливі варіанти порядку користування житловим будинком, який знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , кожним зі співвласників окремо один від одного, з урахуванням рівних часток у власності не вбачається за можливе. Визнано технічно можливим варіант порядку користування будинком відповідно до частин, близьких до рівних та з урахуванням приміщення веранди 1-1 та ґанку (в разі їх відновлення). Зокрема, згідно з додатком до висновку експертизи відомо, що одному співвласнику можливо виділити в користування: кімнату 1-3 площею 18,4 м2, кімнату 1-6 площею 10,2 м2; другому співвласнику – кімнату 1-2 площею 8,9 м2, кімнату 1-5 площею 9,6 м2 та добудувати кімнату 1-1 площею 7,6 м2. Кімнату 1-4 площею 8,6 м2 залишити в спільному користуванні. Згідно із технічним рішенням № 10/17.2017-ПЗ на перепланування кімнат у житловому будинку, виготовленого ТОВ «Енергосервіс ЛТД», пропонується виділити ОСОБА_2 в натурі 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складається з 1/2 частини житлового будинку «А» загальною площею 63,3 м2 згідно з технічним паспортом на будинок, а фактично загальною площею 67,62 м2, а саме: з веранди 1-6 площею 10,24 м2, кімнати 1-3 площею 18,66 м2 та частини кімнати 1-4 площею 5,57 м2, що разом становить 34,47 м2, зі сплатою на користь ОСОБА_3 компенсації за перевищення розміру ідеальної частки одного зі співвласників будинку в сумі 2 791,68 гривень ( т. 1, а.с. 10-19, а.с. 21-23, а.с. 39-56).
Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З технічного паспорта на будинок, виготовлений 31 липня 2017 року Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що до складу будинку, зазначеного літерою «А», входять: веранда «а1»; ганок «а2»; а також такі кімнати: кімната 1, площею 7 м2; кімната, 2 площею 12,4 м2, кімната 3, площею 18,8 м2; кімната 4, площею 10,3 м2; кімната 5, площею 10 м2. При цьому видно, що між кімнатами 2 та 4 встановлено перестінок, проходу з кімнат 1, 2 в інші кімнати немає. При цьому, кімната 1 зазначена як кухня, 5 – веранда. Загальна площа  будинку складає 58,5  м2, житлова 41,5 м2 (а.с. 16-17 т. 1).
Судами неодноразово встановлювалося та не заперечувалося сторонами, що технічний паспорт на будинок, виготовлений станом на 31 липня 2017 року, відображає дійсне на даний час планування кімнат та їх площу. Раніше з обох входів до будинку була веранда, однак на даний час її немає, вхід до кімнати під номером «1» відбувається з двору.
Відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки будинку вбачається, що позов було задоволено частково. Встановлено порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в користування кімнату 1, площею 7 м2 та кімнату 2 площею 12,4 м2, які позначені на плані технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 31.07.2017, а ОСОБА_2 в користування кімнату 3, площею 18,8 м2 та кімнату 5, площею 10 м2, які позначені на плані технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 31.07.2017. Залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кімнату 4, площею 10,3 м2. Зобов`язано ОСОБА_2 влаштувати дверний проріз із кімнати 2 в кімнату 4 з урахуванням Державних будівельних норм. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановити дверний блок між кімнатами 2 та 4 з урахуванням Державних будівельних норм. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 – відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки будинку – відмовлено (а.с. 28-32, т. 1).
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки будинку, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_3 кімнату (кухню) площею 7,0 м2, кімнату площею 12,4 м2 позначені на технічному плані технічного паспорта від 31.07.2017 номерами 1 та 2, ОСОБА_2 кімнату площею 18,8 м2, кімнату площею 10,3 м2 веранду площею 10 м2, позначені на технічному плані технічного паспорта від 31липня 2017 року номерами 3, 4 та 5. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року. (а.с. 34-38, т. 1).
За клопотанням представника позивачки – адвоката Бодачевського Р.В. постановлено ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року про призначення по справі судово будівельно – технічної експертизи. На вирішення експерта, поставлено наступні питання:
а) чи можливий поділ житлового будинку із господарськими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділу частки ОСОБА_3 у виді елементів, що згідно з технічним паспортом від 31.07.2017 виготовленого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» позначаються: кімната 4, площею 10,3 м2; кімната 2, площею 12,4 м2; кухня 1, площею 7 м2, загальною площею 29,7 м2 та господарські споруди що позначаються літерами «Б1» та «Б» сараї, із максимально наближеним відхиленням від ідеальної частки ОСОБА_3 яка складає 1/2 частину в спільній частковій власності на будинок;
б) чи можливий поділ житлового будинку із господарськими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділу частки ОСОБА_3 , у виді елементів, що згідно технічного паспорта від 31.07.2017 виготовленого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» позначаються: кімната 2, площею 12,4 м2; кухня 1, площею 7 м2 загальною площею 19,4 м2 та господарські споруди що позначаються літерами «Б1» та «Б» – сараї, із максимально наближеним відхиленням від ідеальної частки ОСОБА_3 яка складає 1/2 частину в спільній частковій власності на будинок.(а.с. 100-101, т. 1)
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №034/18 від 29 березня 2019 року та додатків до даного висновку, проведеного судовим експертом Корчинським О.А., свідоцтво № 1627 від 07 жовтня 2016 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України (чинне до 07.10.2019) вбачається, що на підставі проведеного дослідження, з урахуванням матеріалів цивільної справи №135/183/18, інвентаризаційної справи №1577 та результатів натурного обстеження, визначено, що можливий поділ житлового будинку із господарськими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділу частки ОСОБА_3 у виді елементів, що згідно з технічним паспортом від 31 липня 2017 року, виготовленого КП «Тульчинське міжрайонне бюро інвентаризації» позначаються: кімната 4, площею 10,3 м2; кімната 2, площею 12,4 м2; кухня 1, площею 7 м2, загальною площею 29,7 м2 та господарські споруди що позначаються літерами «Б1» та «Б» сараї, із максимально наближеним відхиленням від ідеальної частки ОСОБА_3 , яка складає 1/2 частину в спільній частковій власності на будинок. Результати дослідження див. у дослідницькій частині висновку та у додатку 2 до висновку.
На підставі проведеного дослідження, з урахуванням матеріалів цивільної справи №135/183/18, інвентаризаційної справи №1577 та результатів натурного обстеження, визначено, що неможливий поділ житлового будинку із господарськими спорудами що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , шляхом виділу частки ОСОБА_3 у виді елементів, що згідно з технічним паспортом від 31.07.2017, виготовленого КП «Тульчинське міжрайонне бюро інвентаризації» позначаються: кімната 2, площею 12,4 м2; кухня 1, площею 7 м2, загальною площею 19,4 м2 та господарські споруди що позначаються літерами «Б1» та «Б» сараї, із максимально наближеним відхиленням від ідеальної частки ОСОБА_3 яка складає Ѕ частину в спільній частковій власності на будинок (а.с. 117-138, т. 1).
Проте, в дослідницькій частині даного висновку експерта № 034\18 від 29 березня 2019 року зазначено, що технічно можливо здійснити поділ житлового будинку із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  шляхом виділу частки одному зі співвласників у виді елементів, що згідно з технічним паспортом від 31.07.2017 виготовленого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» позначаються: кімната 4, площею 10,3 м2, вартістю 28 518 грн 60 коп.; кімната 2, площею 12,4 м2, вартістю 34 333 грн 10 коп.; кухня площею 7 м2, вартістю 19 381 грн 60 коп. загальною площею 29,7 м2 та убиральню – «Т», вартістю 7 528 грн 10 коп.; 1\2 частина огорожі з воротами № 1-3, вартістю 4 577 грн 90 коп., загальна вартість частки становить 94 336 грн 00 коп. іншому співвласнику: кімната 3, площею 18,8 м2, вартістю 52 053 грн 40 коп.; веранда 5, площею 10,0 м2, вартістю 20 959 грн 00 коп. загальною площею 28,8 м2 та ґанок – а2 , вартістю 2 645 грн 00 коп.; сарай «Б», вартістю 27 464 грн 40 коп.; сарай – «Б1», вартістю 1 424 грн 20 коп.; 1\2 частину огорожі з воротами № 1-3, вартістю 4 577 грн 90 коп., загальна вартість часток становить 109 126 грн 00 коп.
Отже, при такому варіанті поділу житлового будинку з верандою та прибудовою, надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (відповідно таблиці 7) другий співвласник ОСОБА_2 має сплатити першому співвласнику ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від частки в розмірі 7 395 грн 00 коп.
Для ізольованого користування приміщеннями житлового будинку після поділу співвласниками необхідно виконати наступні будівельні роботи: замурувати дверний проріз між приміщеннями під номером 4 та 5, 3 та 4; влаштувати вхідний проріз між приміщеннями під номером ІНФОРМАЦІЯ_4 та 5, 2 та 4 .
Експертом у висновку визначено, що для виконання даних робіт необхідно розробити заходи щодо підсилення будівельних конструкцій, зокрема зовнішніх стін так перемичок над прорізами. Для цього необхідно звернутись в місцеві органи містобудування та архітектури та отримати дозвіл на такі роботи, оскільки передбачається втручання в зовнішні стіни житлового будинку.
По другому питанню, яке зазначено в ухвалі суду від 27 квітня 2018 року про призначення експертизи експерт прийшов до висновку, що неможливий поділ спірного житлового будинку у запропонованому варіанті (а.с.128-129 т. 1).
Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Отже із зазначеного висновку експерта №034/18 від 29 березня 2019 року вбачається, що на підставі проведеного дослідження експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання згідно з рішенням суду та заявлених стороною позивача варіантів поділу, а надав відповідь на інший варіант поділу спірного житлового будинку, який стороною позивача перед судом не ставився. 
Таким чином, відсутність доказу, який підтверджує наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані кімнати без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, дає суду першої інстанції підстави дійти висновку про те, що позивачем в ході розгляду справи не підтверджено наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог.
З адвокатського запиту ОСОБА_12 від 16 жовтня 2019 року вбачається, що адвокат звернувся до ТОВ «Експертно-юридичної фірми Соломон» із запитом, в якому просив надати будь-які уточнення чи додатки або виправити недоліки у будь - який інший спосіб у висновку експерта №034\18 від 29.03.2019 та визначити технічно можливий варіант виділу частки ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , оскільки під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи було виявлено неточності у висновку експерта. Зокрема, в дослідницькій частині висновку експерта визначено варіант поділу згідно з яким кімнати – 1, 2, 4 та убиральня – «У»; 1\2 частина огорожі з воротами № 1-3 підлягає виділу одному співвласнику будинку, іншому співвласнику будинку підлягає виділу кімнати - 3, 5, ґанок «а2»; «Б- сарай»; «Б 1-сарай»; 1\2 частина огорожі з воротами № 1-3. Згідно з малюнком, що є додатком № 2 до висновку експерта синім кольором позначено частка яка підлягає виділу одному співвласнику – кімнати – 1, 2, 4 та убиральня – «У»; 1\2 частина огорожі з воротами № НОМЕР_2 та жовтим кольором позначено частка яка підлягає виділу другому співвласнику кімнати – 3, 5, ґанок «а2»; «Б- сарай»; «Б 1-сарай»; 1\2 частина огорожі з воротами № 1-3. Однак, згідно з висновком експерта № 034\18 від 29.03.2019, експертом вказано єдиний можливий варіант виділу частки одного зі співвласників це кімнати – 1, 2, 4 та «Б- сарай»; «Б 1-сарай». У зв`язку із тим, що способи виділу (поділу) частки як в дослідницькій частині, малюнку та у самому висновку різняться залишається незрозумілим який остаточний технічно можливий спосіб виділу частки одного зі співвласників в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 207, т. 1).
На адвокатський запит щодо причин розбіжностей судовий експерт листом щодо уточнення висновку № 346/19 від 29.10.2019 вказав, що складений ним висновок складається з трьох частин: вступ, дослідження та висновки. У дослідницькій частині у вирішенні першого питання було розраховано та запропоновано на розгляд варіант поділу, згідно з яким одному співвласнику підлягають виділу приміщення 1, 2, 4 та убиральня літ. «Т», 1/2 частина огорожі з воротами № 1-3; іншому співвласнику підлягають виділу кімнати 3 та 5, ґанок «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «Б 1», 1/2 частина огорожі з воротами № 1-3. На план-схемі 2 у додатку 2 до цього висновку відображено такий самий варіант поділу, але у частині «висновки» у відповіді на питання 1 наведено інший варіант поділу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , який не відповідає розрахованому у дослідницькій частині варіанту поділу. Така невідповідність виникла внаслідок описки, тому уточнив, що зміст відповіді на запитання 1 у частині «висновки» відповідає дослідницькій частині, а саме: першому співвласнику підлягають виділу приміщення 1, 2, 4, убиральня літ. «Т», 1/2 частина огорожі з воротами № 1-3; другому співвласнику підлягають виділу кімнати 3 та 5, ґанок «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «Б1», 1/2 частина огорожі з воротами № 1-3 (а.с. 206, т. 1).
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що усунути розбіжності зазначені у висновку експерта шляхом допиту експерта в судовому засіданні в порядку ч. 5 ст. 102 ЦПК України, а також листом щодо уточнення висновку № 346/19 від 29 жовтня 2019 року не є можливим, оскільки зміни у передбаченому законом порядку до зазначеного вище висновку експерта не вносилися. В судовому засіданні експерт надав пояснення, що даний лист не є експертним висновком, а є лише роз`ясненням, зробленим на запит адвоката, підписаний ним після закінчення строку дії ліцензії, а також у той час коли експерт вже не працював у ТОВ «Експертно-юридичній фірмі Соломон», печаткою установи не скріплений.
Статтею 113 ЦПК України визначено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Однак, заяв чи клопотань щодо призначення у справі додаткової експертизи від осіб, які брали участь у справі, в ході розгляду справи не надходило.
Посилання представника позивача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не те, що суд першої інстанції мав призначити додаткову експертизу з власної ініціативи апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із статті 76 ЦПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч. 1 та 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно п.4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України  суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
Згідно із ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Системний аналіз наведених норм процесуального права дає підстави дійти висновку, що питання про призначення додаткової чи повторної експертизи у випадках передбачених статтею 113 ЦПК України, суд не може вирішувати з власної ініціативи.
Водночас апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції сприяв учасникам судового процесу, зокрема позивачу ОСОБА_3 в реалізації ним права передбачених Цивільним процесуальним Кодексом.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями статей 21,24,41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України гарантовано, що усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Отже, право спільної часткової власності – це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Водночас згідно із частиною першою статті 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
А частиною третьою статті 364 ЦК передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки з спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування законодавства, що регулює права власності громадян на житловий будинок», поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
При цьому, Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проєктних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі —  Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Крім того, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
Враховуючи викладене та взявши до уваги те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норма процесуального права, підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_3 -  ОСОБА_4  залишити без задоволення.
Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.
Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник