Постанова 
Іменем України
 
28 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 759/15904/19
провадження № 61-1308св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Закрите акціонерне товариство «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко»,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент»,
 
розглянувши у  попередньому судовому засіданні  у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді  Петренко Н. О., та на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів Шебуєвої В. А.,               Оніщука М. І., Крижанівської Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «МЖК «Академмістечко», ТОВ «Укрбуд Девелопмент» про зобов`язання виконати умови договору, в обґрунтування якого посилався на те, що у квітні 2015 року між ним та ТОВ «БК «БудІнвестХолдінг» було укладено договір інвестування будівництва. Позивач свої зобов`язання за договором виконав шляхом внесення 100% вартості квартири. У січні 2009 року між позивачем, ЗАТ «МЖК «Академмістечко» та ТОВ «БК «БудІнвестХолдінг» укладено додаткову угоду №2 до договору інвестування, за умовами якого ЗАТ «МЖК «Академмістечко» зобов`язувалося після введення будинку в експлуатацію передати інвестору вказану в договорі квартиру.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2009 року визнано за ОСОБА_1 право власності, зокрема, на спірну квартиру.
Незважаючи на вищенаведене, відповідачі право власності за позивачем на спірну квартиру не визнавали.
У 2018 році позивач неодноразово звертався з письмовими заявами до керуючого санацією ЗАТ «МЖК «Академмістечко», у яких просив прийняти документи на підтвердження права власності на спірну квартиру, передати спірну квартиру йому у власність та вирішити питання щодо невиконання АТ «МЖК «Академмістечко» умов договору щодо передачі спірної квартири у власність, на що отримав відповідь, що вказані питання слід вирішити у судовому порядку.
Також позивачу стало відомо, що його квартиру було передано ТОВ «Укрбуд Девелопмент». Позивач звертався з заявами до вказаної юридичної особи, на що отримав відповідь, що вирішення таких питань не відноситься до її компетенції, та було запропоновано звернутися до керуючого санацією ЗАТ «МЖК «Академмістечко».
В ході розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою позивача, йому стало відомо, що укладений між ЗАТ «МЖК «Академмістечко» та ТОВ «Укрбуд Девелопмент» договір від 26 червня 2017 року №26/06-2017 порушує його права, оскільки спірна квартира за його умовами повинна бути передана ТОВ «Укрбуд Девелопмент».
Оскільки на день звернення з позовом відповідачі ухиляються від виконання зобов`язань, то позивач просив суд зобов`язати ЗАТ «МЖК «Академмістечко» та ТОВ «Укрбуд Девелопмент» виконати умови Договору інвестування будівництва від 12 квітня 2005 року №НП(2) - Д/10 з додатками до договору та передати спірну квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 (а. с. 1-6).
Короткий зміст судових  рішень
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року провадження у справі закрито.
Ухвала суду мотивована тим, що відносно ЗАТ «МЖК «Академмістечко» порушено справу про банкрутство, а відтак, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року скасовано в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Укрбуд Девелопмент» та в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, а в частині закриття провадження щодо позовних вимог до ЗАТ «МЖК «Академмістечко» - залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що провадження у справі про банкрутство порушено лише стосовно ЗАТ «МЖК «Академмістечко», а відтак, розгляд позовних вимог до вказаного відповідача слід розглядати лише в порядку господарського судочинства. В свою чергу, позовні вимоги до ТОВ «Укрбуд Девелопмент» слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У січні 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Скаржник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині закриття провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ЗАТ «МЖК «Академмістечко» та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.
24 квітня 2020 року до суду надійшли витребувані матеріали справи №759/15904/19.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки на час ухвалення оскаржуваних судових рішень цей закон втратив чинність. 
Суди не звернули увагу на те, що даний спір ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, а тому мали прийняти позовну заяву та вирішувати її за правилами позовного провадження 
Суди не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №761/28769/13-ц, стосовно визначення підсудності спорів за участю боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство до 19 січня 2013 року.
Аргументи учасників справи
Правом на подання відзиву на касаційну скаргу відповідачі не скористалися.
Фактичні обставини справи
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ЗАТ «МЖК «Академмістечко» та до ТОВ «Укрбуд Девелопмент» про зобов`язання виконати умови договору. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2009 року порушено провадження у справі №50/279 про банкрутство стосовно ЗАТ «МЖК «Академмістечко».
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження за позовними вимогами, пред`явленими до ЗАТ «МЖК «Академмістечко».
 
Таким чином, оскаржувані судові рішення в частині пред`явлення позовних вимог до ТОВ «Укрбуд Девелопмент» не переглядаються.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга отримана Верховним Судом 25 липня 2018 року, тобто, до набрання чинності вказаним законом, а відтак під час розгляду даної касаційної скарги слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.
 
Закриваючи провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ЗАТ «МЖК «Академмістечко», суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відносно вказаного відповідача ухвалою Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2009 року порушено провадження у справі про банкрутство, на підставі чого закрив цивільне провадження у справі.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Таким чином, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.
Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).
У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.
Так оскаржувані судові рішення ухвалені після набрання чинності Кодексом №2567-VIII, відтак, судам, вирішуючи питання юрисдикційності спору необхідно було керуватися вимогами законодавства, чинного на час вчинення певної процесуальної дії, тобто, вищевказаного кодексу.
Так, суди встановили, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2009 року стосовно ЗАТ «МЖК «Академмістечко» порушено справу про банкрутство.
Відповідно до статті 7 Кодексу №2567-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
За таких умов, позовні вимоги, заявлені до відповідача, стосовно якого порушена справа про банкрутство, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, у постанові від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені до ЗАТ «МЖК «Академмістечко» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд належить до компетенції судів господарської юрисдикції.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо  справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовні вимоги, заявлені до відповідача ЗАТ «МЖК «Академмістечко» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки відносно останнього на час розгляду справи була порушена справа про банкрутство, а відтак, дії судів першої та апеляційної інстанцій стосовно закриття провадження у справі в цій частині  відповідають вимогам процесуального права.
Доводи касаційної скарги стосовно того, що дані позовні вимоги суди мали розглядати у порядку позовного провадження, не заслуговують на увагу, оскільки такий вид провадження є характерним як для цивільного, так і для господарського судочинства і характеризує лише порядок розгляду справи певним судом, є відмінним поняттям від юрисдикційності спору та не впливає на її визначення.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги стосовно того, що суди не врахували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №761/28769/13-ц, стосовно визначення підсудності, оскільки даний правовий висновок був наданий у справі за наявності інших обставин та нормативно правових актів, чинних на час розгляду справи №761/28769/13-ц, та суперечить останнім висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Стосовно неправильного застосування судами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який втратив чинність на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, слід зазначити, що такий довід не заслуговує на увагу, оскільки судами вказаний закон при вирішенні спору не застосовувався.
Таким чином, доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки полягають лише в незгоді скаржника з результатом вирішення процесуального питання та зводяться до переоцінки висновків судів, що не є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 А. А. Калараш                                                                                                  
 
В. М. Сімоненко
 
С. П. Штелик