Номер провадження: 33/813/1367/20
Номер справи місцевого суду: 523/15063/20 
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
судді - Комлевої О.С.,
з участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі - 17000 гривень. 
Відповідно до оскарженої постанови суду, ОСОБА_1 , рухаючись в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога в районі будинку 293, керував маршрутним транспортним засобом БАЗ07914 державний номер НОМЕР_1 , перевозив в салоні маршрутного таксі 27 осіб при дозволених технічних характеристиках транспортного засобу 20 осіб, чим порушив приписи п. 11, п.п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».
Своїми діями ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену постанову скасувати та постановити нову, якою визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, він не здійснює господарську діяльність та не зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець, а згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, офіційно працює водієм на підприємстві по перевезенню пасажирів, а тому, не є суб`єктом тих дій, які викладені у протоколі і за вчинення яких наступає відповідальність, передбачена саме ст.44-3 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщений належним чином, шляхом направлення SMS повідомлення, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляції не заявляв (а.с. 20-21).
Дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 ст.44-3 КУпАП.
Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії КИ №027683 від 27.09.2020 р., відповідно до якого, водій ОСОБА_1 , здійснив перевезення пасажирів у кількості 27 осіб, при дозволеній кількості - 22 особи, чим підпункт 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19»,.
Вказаний протокол був власноруч підписаний  ОСОБА_1 , одночасно в протоколі зазначено, що заяв та клопотань не надійшло.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину визнав в повному обсязі.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тому, що не здійснює господарську діяльність та не зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець, з огляду на таке.
Диспозиція ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Підпунктом 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», передбачено, що здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
З урахуванням зазначено, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що саме водій відповідає за кількість пасажирів, відповідно до технічної характеристики транспортного засобу. 
Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знадяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю - є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду           О.С. Комлева