Номер провадження: 22-ц/813/5844/20 
Номер справи місцевого суду: 522/5284/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
за участю секретаря судового засідання:Дубрянської Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козака Романа Дмитровича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій XXI» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ТОВ «Обрій XXI» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Обрій XXI» до цього майна, мотивуючи це тим, що позивач є власником даної квартири, а відповідачі здійснивши реконструкцію зазначеної квартири порушили права ТОВ «Обрій XXI» як власника майна та 05.02.2019 року не допустили представника ТОВ «Обрій XXI» до відповідної квартири, про що було складений відповідний акт.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року позовну заяву задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Обрій XXI» квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «ОБРІЙ XXI» до цього майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Козак Р.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов, зобов`язуючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Обрій XXI» квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Обрій XXI» до цього майна, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 створюють перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, чим порушили право позивача, як її власника.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції із огляду на таке.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч.1-2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що :
- 31.05.2012 року ОСОБА_2 набув право власності на нежитлові приміщення №102 в будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.05.2012 року та ОСОБА_3 набув право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.05.2012 року, що вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
-22.12.2018 року між ПАТ «МТБ БАНК» та ТОВ «Обрій XXI» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., а саме однокімнатної квартири загальною площею 25,3 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала продавцю на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. 18.10.2018 року за реєстровим № 2287;
-з листа № 01-8/684 вх. від 21.10.2019 року Управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради вбачається, що адреса об`єкта нерухомості АДРЕСА_2 не відповідає дійсності, фактична адреса - АДРЕСА_5 ;
- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили реконструкцію зазначеної квартири, перевівши її із житлового фонду у нежитловий, чим порушили права ТОВ «Обрій XXI» як власника відповідної квартири;
-26.12.2018 року ТОВ «Обрій XXI» подало запит до КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТЕРАЗАЦІЇ» ОМР з метою отримання копії технічних паспортів поверхового плану будинку АДРЕСА_5 , а також технічний паспорт кв.5 за вказаною адресою. У своїй відповіді КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТЕРАЗАЦІЇ» ОМР надало ТОВ «ОБРІЙ XXI» ксерокопії генерального плану та поверхових планів за вказаною адресою;
-05.02.2019 року представника ТОВ «ОБРІЙ XXI» не було допущено до відповідної квартири, про що було складено Акт.
Встановивши дані обставини, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що саме відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було створено перешкоди у не допуску 05.02.2019 року представника ТОВ «ОБРІЙ XXI» до квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана даним товариством за договором купівлі-продажу від 22.12.2018 року.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.І ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Даних вимог суд першої інстанції у повній мірі не дотримався та вважав доведеними обставини щодо створення перешкод для потрапляння представника ТОВ «ОБРІЙ XXI» до квартири АДРЕСА_1 саме з боку ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .
Проте зі змісту акту від 05.02.2019 року не зафіксовано хто саме створив перешкоди представнику ТОВ «ОБРІЙ XXI» для потрапляння представника ТОВ «ОБРІЙ XXI» до квартири АДРЕСА_1 .
Вважаючи доведеними заявлені вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 усунути перешкоди ТОВ «Обрій XXI», суд першої інстанції фактично керувався лише тим фактом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами, які мали на праві власності зазначений об`єкт нерухомості і після проведення реконструкції квартири і переведення її статусу житлового приміщення до нежитлового, відмовляються допустити діючого власника до цього приміщення, створюючи таким чином перешкоди у користуванні власником даним об`єктом нерухомості і порушуючи цим його права.
Між тим з відомостей Єдиного державного реєстру права власності та представлених апелянтом ОСОБА_1 документів, вбачається, що:
- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2005 року визнано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння загальною площею 853,48 кв. м., житловою площею 409,3 кв.м., підсобною 258,68 кв.м. з підвалом 185,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , яка присвоєна даному флігелю розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2971 від 09.09.2004 року;
- розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 523 від 16.03.2006 року надано дозвіл на реконструкцію домоволодіння по АДРЕСА_6 (тепер - ОСОБА_4 під офіс з надбудовою третього поверху та улаштуванням входу);
- рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 685 від 15.11.2006 року надано дозвіл ОСОБА_2 на реконструкцію квартир АДРЕСА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 для розташування офісу з надбудовою третього поверху та улаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_6 (тепер - АДРЕСА_5 ;
- 28.11.2006 року Управлінням архітектури та містобудування надано дозвіл ОСОБА_2 на проведення реконструкції квартир АДРЕСА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для розташування офісу з надбудовою третього поверху та улаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_6 (тепер - Єлісаветинська);
- розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 31 від 23.01.2009 року затверджено технічний висновок про можливість прийняття в експлуатацію реконструйованого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 ;
- 07.02.2009 року КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано право власності ОСОБА_2 на нежитлову офісну будівлю за адресою: АДРЕСА_6 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 02.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради;
- згідно з договором купівлі-продажу від 31.03.2016 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлові приміщення № НОМЕР_5 загальною площею 1648,1 кв. м., основною площею 1201,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 . Того же дня в Єдиному реєстрі права власності на нерухоме майно зареєстроване право власності ОСОБА_1 на придбане нерухоме майно.
Таким чином, вбачається,що колишня квартира АДРЕСА_1 внаслідок проведеної реконструкції увійшла до складу іншого новоствореного об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення № 102 загальною площею 1648,1 кв. м., основною площею 1201,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , власником якої на створення перешкод 05.02.2019 року та на час звернення позивача до суду у березні 2019 року з позовом про усунення перешкод була ОСОБА_1 (з 31.03.2016 року).
Всупереч п.1 ч.І ст. 189 ЦПК України суд першої інстанції не вжив всіх заходів для остаточного визначення предмета спору, характеру спірних правовідносин, статусу об`єкта нерухомості, дійсних власників даного об`єкта, складу учасників судового процесу та фактично вирішив питання про права та обов`язки щодо доступу позивача об`єкта нерухомості без залучення до участі у справу його власника ОСОБА_1 , зобов`язавши усунути перешкоди позивачу з боку ОСОБА_2 , як колишнього власника даної квартири, яка у 2009 році увійшла внаслідок реконструкції до складу новостворенного об`єкта нерухомості і який з 31.03.2016 року вже належить ОСОБА_1 , а також поклавши таке зобов`язання на власника суміжних нежитлових приміщень № НОМЕР_6 в цьому ж будинку ОСОБА_3 , без доведення його причетності до власності (володіння, користування) нежитловим приміщенням АДРЕСА_8 , право власності на яку намагається реалізувати позивач.
Сторонами в цивільному процесі, згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України, є позивач і відповідач.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Тобто з приводу реалізації права власності спір виник саме між позивачем та ОСОБА_1 .
Як вже зазначалося, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ТОВ «Обрій XXI» без залучення ОСОБА_1 , як власника об`єкта нерухомості, куди намагається потрапити позивач, вважаючи натомість саме себе власником даного об`єкту нерухомості.
Виходячи з наведеного процесуальний статус ОСОБА_1 у даному спорі охоплюється визначенням - відповідач.
Незалучення ОСОБА_1 до участі у справі в процесуальному статусі відповідача призвело до ухвалення незаконного рішення.
При цьому з представлених апелянтом матеріалів вбачається, що до постановлення райсудом ухвали про закриття підготовчого провадження від 21.11.2019 року, позивачу було відомо у жовтні 2019 року про те, що ОСОБА_1 є новим власником спірного приміщення, що було зазначено позивачем при зверненні до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення грошових коштів у позовній заяві до Одеського господарського суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову — обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Отже, суд першої інстанції, в порушення наведених вище приписів процесуального закону, не вирішив питання про залучення ОСОБА_1 , як відповідача у справі, а межі апеляційного перегляду судових рішень, визначені процесуальним кодексом, не надають суду апеляційної інстанції процесуальної можливості залучити до участі у справі іншого відповідача на стадії апеляційного перегляду.
Порушення суб`єктного складу є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні майном.
При таких обставинах рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог про усунення перешкод у користуванні майном відповідно до обґрунтувань, наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки при ухваленні апеляційним судом нового судового рішення в задоволенні позову відмовлено, судовий збір у розмірі 2881 грн. 50 коп. сплачений апелянтом ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду, підлягає стягненню з позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козака Романа Дмитровича - задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій XXI» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном - залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій XXI» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 2 881 грн.50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 22.10.2020 року

Головуючий          О.М. Таварткіладзе

Судді:         А.П. Заїкін

                                                       С.О. Погорєлова