ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4487/20                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Василенко Г.Ю.,                                                                                   
                                                                                                                                   Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого                                            Кобаля М.І.,
суддів                                                       Бужак Н.П., Костюк Л.Г.
при секретарі                                           Хмарській К.І.
за участю
представника позивача:                         Слівінського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.01.2020 № 0008094-5005-1027, №0008099-5005-1027, №008100-5005-1027, №0008103-5005-1027, №0008105-5005-1027.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні особи та інші юридичні особи,  втому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто, для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Згідно з бази даних податкової служби та податкової звітності, наданої позивачем, відсутня інформація щодо здійснення виробничої діяльності, а отже норми пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України не діють на нежилі приміщення, що є його власністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підкреслив, що оскільки основні види діяльності позивача відносяться до секції С «Переробна промисловість», відтак, будівлі позивача є промисловими у розумінні чинного законодавства та використовуються в процесі його діяльності для виробництва промислової продукції.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.12.1999 (запис про державну реєстрацію в ЄДР №2 353 017 0000 002321 від 31.01.2005) та як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Київській області (Білоцерківське управління), що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб-фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача, серед іншого, є: 28.96 Виробництво машин і устаткування для виготовлення пластмас і гуми; 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 31.02 Виробництво кухонних меблів; 31.09 Виробництво інших меблів (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас; 22.29 Виробництво інших виробів із пластмас;  23.32 Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини; 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить:
- нежитлові будівлі, літ. «Д» - 1446,3 кв.м., «Є» - 40,9 кв.м., «З» - 920,7 кв.м., «К» - 920,7 кв.м., «У» - 148,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить договір купівлі-продажу від 04.04.2006 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г. та зареєстрований реєстрі за №2753, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.04.2006 №10300620;
- нежитлова будівля, літ. «Ж», площею 4,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу від 25.04.2007 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г. та зареєстрований  реєстрі за №2991, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.05.2007 №14502599;
- нежитлова будівля, літ. «Т-7», площею 162,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 24.11.2006 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. та зареєстрований  реєстрі за №6194, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 №12670753;
- нежитлова будівля, літ. «Т-12», площею 172,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 24.11.2006 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. та зареєстрований  реєстрі за №6195, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 №12670491;
- нежитлова будівля, літ. «Т-5», площею 161,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 24.11.2006 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. та зареєстрований  реєстрі за №6193, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 №12670078.
У січні 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.01.2020: 
№0008099-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 6731,05 грн.;
№0008103-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 7190,08 грн.;
№0008105-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 6760,26 грн.;
№008100-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 171,09 грн.;
№0008094-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 145091,04 грн.;
№0008106-5005-1027 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період - 2019 рік у розмірі 11058,45 грн.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в порядку адміністративного оскарження.
За результатом розгляду скарги, Державною податковою службою України прийнято рішення від 06.05.2020 №15360/6/99-00-08-05-04-06, яким податкові повідомлення-рішення від 29.01.2020 № 0008094-5005-1027, №0008099-5005-1027, №008100-5005-1027, №0008103-5005-1027, №0008105-5005-1027 залишено без змін, податкове повідомлення - рішення від 29.01.2020 №0008106-5005-1027 скасовано, а скаргу -  задоволено частково.
Вважаючи прийняті контролюючим органом податкові-повідомлення рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що основні види діяльності позивача відносяться до секції С «Переробна промисловість», при цьому, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками  податку  на нерухоме майно, відмінне  від  земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 вказаного Кодексу встановлюються податкові пільги із  податку  на нерухоме майно, відмінне  від  земельної ділянки.
Так пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування  будівлі промисловості,  зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
За положеннями пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості -  будівлі,  приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють з-поміж іншого  будівлі  промислові та склади (пп. «ґ»).
Згідно з п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків  від  обов`язку щодо нарахування та  сплати податку  та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
За приписами п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення  будівлі,  а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
При цьому, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті  податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення  від  оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії -  будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.
Поряд з цим, конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому, застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення  від  оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне  від  земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється  від оподаткування, яким є предмет - будівля  промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Таким чином, застосування абз «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів  промисловості  є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Вищенаведений правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.
У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування абз «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.
Аналогічний висновок викладено у постанові від 24.07.2020 у справі № 500/90/19.
Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до позивача пільг, передбачених абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд повинен встановити чи відносяться до будівель  промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу та чи використовував він їх у своїй підприємницькій діяльності.
Так, апелянт зазначає, що згідно з бази даних податкової служби та податкової звітності, наданої позивачем, відсутня інформація щодо здійснення виробничої діяльності, а отже норми пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України не діють на нежилі приміщення, що є його власністю.
Крім того, апелянт вказує, що при розрахунку податкового зобов`язання керувався даними відповідних рішень Білоцерківської міської ради. 
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до ДК 018-2000, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі  підприємств легкої  промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової  промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної  промисловості», 1251.7 - «Будівлі  підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової  промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової  промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Колегія суддів звертає увагу, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі за адресами: АДРЕСА_2 - приміщення «Д», « Є «, « Ж «, «З», «К», «У» загальною площею 3481 кв.м.; АДРЕСА_1 - приміщення «Т-5», «Т-7», «Т-12» загальною площею 495,6 кв.м.
Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів купівлі-продажу 
Також, в матеріалах справи наявні акти обстеження, належних позивачу на праві приватної власності, нежитлових будівель: літ. «Д» - 1446,3 кв.м., «Є» - 40,9 кв.м., «З» - 920,7 кв.м., «К» - 920,7 кв.м., «У» - 148,3 кв.м., літ. «Ж», площею 4,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, та літ. «Т-12», площею 172,3 кв.м., літ. «Т-5», площею 161,3 кв.м., літ. «Т-7», площею 162,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , з фототаблицями до них, відповідно до висновку комісії в яких зазначені нежитлові будівлі, які належать ФОП ОСОБА_1 та вважаються об`єктом промислового виробництва.
До групи "Будівлі офісні" (код 122) належать будівлі, що використовуються як приміщення для конторських та адміністративних цілей, в тому числі для промислових підприємств.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Водночас, на думку колегії суддів, контролюючим органом не проаналізовано та не досліджено діяльність позивача та функціональне призначення будівель, які належить останньому на праві приватної власності, більш того, контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які є власністю позивача, використовується ним не за цільовим призначенням.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 29.01.2020 № 0008094-5005-1027, №0008099-5005-1027, №008100-5005-1027, №0008103-5005-1027, №0008105-5005-1027, винесених Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області, відтак, вказані підлягають скасуванню. 
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.Г. Костюк 

Повний текст виготовлено 10.11.2020 року