ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/1652/20 пров. № А/857/10804/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання          Лутчин А.М.,
представника відповідача                              Мартинишин І.І.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 380/1652/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сидор Н.Т. в м. Львові Львівської області 20.07.2020 року, повний текст судового рішення складено 30.07.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 2) в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 22.11.2017;
- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 22.11.2017, з врахування березня 2009 року як базового місяця у сумі 49071,27 грн;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 22.11.2017 по 21.05.2019;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення у період з 22.11.2017 по 21.05.2019, з врахування березня 2009 року та березня 2018 як базового місяця у сумі 47360,2 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 20 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.11.2017.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.11.2017 у сумі 33497,20 грн.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини індексації грошового забезпечення за період з 23.11.2017 по 28.02.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 23.11.2017 по 28.02.2018 у сумі 7041,25 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що січень 2016 року є базовим для нарахування індексації, оскільки зростання грошового забезпечення позивача у січні 2016 року відбулось завдяки збільшенню розміру преміювання, а тому базовим місяцем для нарахування індексації повинен залишатись січень 2008 року.
Не погодився із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року відповідач 2, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Зазначає, що виплата індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах виділених коштів установ та організацій, що передбачені на цілі та механізм не передбачає нарахування виплати індексації працівникам за попередні періоди. Відповідно до пункту 1 частини другої та частини третьої статті 22 Бюджетного кодексу України, Міністерство оборони України є головним розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони не було. Зазначає, що оскільки індексація грошового забезпечення не передбачена в Конституції України, то на неї не поширюються й визначені статтею 22 Конституції України гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав, визначених, зокрема, у статті 43 Конституції України. Вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов`язок доказування правомірності оскаржуваної бездіяльності.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив подану ним апеляційну скаргу задовільнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача 2 відмовити повністю.
Відповідач військова частина НОМЕР_2 подав відзив на апеляційні скарги, в якому просить відмовити в їх задоволенні.
Відповідач військова частина НОМЕР_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача військової частини НОМЕР_2 проти задоволення апеляційних скарг заперечувала.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , з 03.06.2011 по 22.11.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 23.11.2017 по 21.05.2019 – у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21.05.2019 № 101 старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника зміни відділення інформаційних систем центру інформаційних систем батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.04.2019 № 20-РС у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «к», з 21 травня 2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (а.с. 11).
Покликаючись на те, що на день прийняття наказів про виключення ОСОБА_1 зі списків особових складів, жодною із військових частин не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату йому індексації грошового забезпечення.
У відповідь на заяву позивача військова частина НОМЕР_2 листом від 05.11.2019 № 350/486/25/547 (а.с. 15) повідомила, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України  у січня 2016 – лютому 2018 року не було. У зв`язку з зазначеним військова частина НОМЕР_2 не має відомостей про нараховану індексацію, так і про базовий місяць із січня 2016 року по листопад 2017 року, оскільки нарахування не проводилось. Поряд з цим зазначено, що за період з січня 2015 року по грудень 2015 року нарахована та виплачена індексація грошових доходів на загальну суму 8037,37 грн (за базовим місяцем січень 2014 року).
Листом від 18.11.2019 № 350/490/46/2046пс (а.с. 17-18) військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що для виплати індексації у 2016 – 2018 роках фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було та фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений. Окрім цього, відповідач вказує на те, що з 01 березня 2018 року підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців. У зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін у квітні-серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилась.
Вважаючи протиправним ненарахування та невиплату йому індексації грошового забезпечення протягом січня 2016 року – листопада 2017 року військовою частиною НОМЕР_2 та протягом листопада 2017 року – травня 2019 року військовою частиною НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх порушених законних прав та інтересів.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами фактично визнається непроведення у спірний період індексації грошового забезпечення позивача, здійснено обрахунок її розміру, а тому ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідачів виплатити нараховану індексацію.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також Закон № 2011-XII), у статті першій якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі також - Закон № 1282-ХІІ).
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (надалі також Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
При цьому, абзацом 7 пункту 4 Порядку № 1078 передбачено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
На підставі аналізу наведених положень законодавства колегія суддів приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294.
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008.
У подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Оскільки величина індексу споживчих цін у квітні 2018 року-травні 2019 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що періодом нарахування позивачу індексації грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_2 є 01.01.2016 по 22.11.2017, військовою частиною НОМЕР_1 – з 23.11.2017 по 28.02.2018.
Апеляційним судом встановлено, що всупереч наведеним правовим нормам, на день прийняття наказів про виключення позивача зі списків особових складів, військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року.
Апеляційний суд зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідачі не посилаються на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення індексації, а зазначають лише про те, що у межах коштів військової частини, передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта військової частини НОМЕР_1 про те, що кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 5 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так як іншого доводу, аніж відсутність фінансової можливості та законодавчого механізму нарахування індексації за періоди, в яких її не було виплачено, відповідачі не зазначили, суд першої інстанції правильно зазначив, що виплата індексації не може ставитися у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Крім того, бюджетне законодавство розрізняє поняття «нарахування» та «виплата» бюджетних коштів. Доказів вчинення своєчасно відповідних нарахувань на користь позивача суду не надано.
Чинними у спірному періоді нормативно-правовими актами не ставиться право особи на отримання індексації її доходу у залежність від наявності (відсутності) коштів у роботодавця. Будь-які доручення та листи не можуть скасовувати дію чинних законів.
Проте, відповідачами не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Таким чином, невиконання обов`язку з нарахування індексації на грошове забезпечення військовослужбовця в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, свідчить про недотримання вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_2 у період з 01.01.2016 по 22.11.2017 та військової частини НОМЕР_1 у період з 23.11.2017 по 28.02.2018.
Щодо покликання позивача на те, що  слід застосовувати інший, ніж визначений військовими частинами, базовий місяць, період нарахування йому індексації та відповідно суму, яка за його твердженням, підлягає стягненню на його користь, апеляційний суд зазначає наступне.
Військовими частинами при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача застосовані базові місяці відповідно до підвищення грошового забезпечення військовослужбовців.
Посилання позивача на те, що зростання посадового окладу позивача фактично не відбулося, а тому базовим місяцем є березень 2009 року та березень 2018 року.
При цьому, позивачем не заперечується фактичне збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок інших складових такого забезпечення.
Як зазначалося вище, законодавчо визначене грошове забезпечення військовослужбовців складається із кількох складових, а не лише посадового окладу.
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ та ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, пунктом 2 Порядку № 1078 передбачена індексація саме грошового забезпечення військовослужбовців, а не посадового окладу, як зазначає в апеляційній скарзі позивач.
Відтак, апеляційний суд відкидає доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі з посиланнями на роз`яснення Мінсоцполітики, оскільки більшість із них не стосуються грошового забезпечення військовослужбовців, а роз`яснення від 18.04.2018 року № 28/о/66-18 суперечить викладеним вище положенням законодавства.
Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правильності визначеного відповідачами розміру індексації, яка підлягає виплаті позивачу.
З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.
Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 380/1652/20  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав та у випадках, визначених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 29.10.2020