ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року м. Харків
Справа № 953/345/20
Провадження № 22-ц/818/5544/20 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
Позивач: Приватне підприємство «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» 
Відповідач: ОСОБА_1  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Нелюба Сергія Анатолійовича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року, постановлену суддею Губською Я.В.,
у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором, 
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року Приватне підприємство «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Разом з позовною заявою представником позивача Адвокатського об`єднання «Ястребова і партнери» подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив в якості забезпечення позову накласти арешт на майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової ставки платника податку НОМЕР_1 , що належить їй на праві приватної власності, - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , або заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження чи обтяження будь-яким чином вказаного майна. 

В обґрунтування заяви посилався на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за Договором №46/Ю/2017 про надання юридичних послуг від 01.06.2017 (надалі - Договір) в розмірі 57000,00 грн. Факт існування такої заборгованості підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків станом на 30.07.2019, що доданий до позовної заяви. 

При цьому представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання свого обов`язку за Договором та визнану ним заборгованість по оплаті отриманих юридичних послуг не сплачує вже більше року, що дає підстави стороні позивача передбачати подальше намагання відповідача уникнути виконання своїх обов`язків за будь-яку ціну. Факт визнання заборгованості підтверджується заявою відповідача від 29.07.2019, в якій вона зазначає, що не має претензій до якості та обсягу наданих їй позивачем послуг за Договором, проте сплатити за отримані послуги не може у зв`язку з тяжким матеріальним станом, що ставить під сумнів реальність виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року заяву представника позивача Приватного підприємства «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» – Адвокатського об`єднання «Ястребова і партнери» про забезпечення позову по справі за позовом Приватного підприємства «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволено. 
Вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження у будь-який спосіб та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо будинку, що належить на праві приватної власності  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_2 ), розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , на час розгляду цивільної справи №953/345/20.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Нелюба С.А. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала була постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, судом не було взято до уваги, що представником позивача не доведено обставини, що мають значення для вжиття заходів забезпечення позову, які суд вважав встановленими.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 08 лютого 2018 року позивач та відповідач уклали договір про дострокове розірвання договору № 46/Ю/2017 про надання юридичних послуг від 01.06.2017, в якому дійшли згоди щодо ключевих аспектів, які стосуються предмета спору. Зокрема наголошував, що вказаним договором встановлено, що між сторонами немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по оплаті наданих послуг. Крім того зазначив, що середньоринкова вартість будинку становить приблизно 313 000 дол. США, тому накладення заборони на відчуження будинку відповідача є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПП «ЮК «Право Груп» зазначило, що дійсно сторонами було підписано три документи між ПП «ЮК «Право груп» та ОСОБА_1 , але це відбулось 08.02.2019. Разом із зазначеною додатковою угодою було підписано акт від 08.02.2018 №69 про надання послуг та акт від 08.02.2019 прийому-передачі документів. Робота з надання юридичних послуг по договору № 46/Ю/2017 від 01.06.2017 у рамках цивільної справи № 640/11942/13-ц та у рамках виконавчого провадження № 43241515 продовжувалась до 10.12.2018. За фактично отримані юридичні послуги відповідач не сплатила.
Крім того, з клієнтом  ОСОБА_1 було також укладено і інші договори, але сплачувати кошти за фактично отримані юридичні послуги остання відмовляється. Зокрема Київським районним судом м. Харкова від 18.05.2020 року було ухвалено заочне рішення про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  Адвокатського об`єднання «Ястребова і партнери» 3 171 169,20 гривень. Стосовно якого відповідач звернулась до суду із заявою про його перегляд.
Наразі ОСОБА_1 має намір продати свій будинок, чим саме хоче уникнути звернення стягнення на майно. У разі якщо буде знято арешт з майна, відповідач продасть зазначене майно, що ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.
В судове засідання представник позивача не з"явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить зворотнє повідомлення. В силу ст.372 ЦПК України судова колегія вважала за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки неявка належно повідомленого учасника справи не є перешкодою для розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із співмірності обраного способу забезпечення позову позовним вимогам та наявності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;  встановленням обов`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися,  зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник  спір  та  існує  реальна  загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних  вимог,  дані  про  особу  відповідача,  а  також відповідність виду забезпечення позову,  який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Як вбачається з позовної заяви приватне підприємство «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» звернулось з позовом в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором №46/Ю/2017 про надання юридичних послуг від 01.06.2017р. в розмірі 57 000,00 грн, посилаючись на те що, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку за Договором та визнану ним заборгованість по оплаті отриманих юридичних послуг не сплачує вже більше року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нерухоме майно - право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , на який позивач просить накласти арешт, як захід забезпечення позову.
З викладеного вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу грошових кошів, несплачених за договором про надданя юридичних послуг, про що свідчить факт звернення позивача до суду з цим позовом.
Але, оскільки предметом даного позову є стягнення суми коштів за договором  розмір якої є незначним в порівнянні з вартісттю житлового будинку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки  невжиття зазначених позивачем заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
По-перше, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Отже, з метою ефективного забезпечення  балансу інтересів сторін по справі,  враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин,  судова колегія вважає, що обраний вид забезпечення позову - заборона відчуження житлового будинку, що належать відповідачу, є неспівмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення грошових коштів в сумі 57 тис. грн. 
По-друге, необхідність застосування заходів забезпечення повинна випливати з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
В данному випадку, судова колегія виходить з такого.
Відповідно до ч.7 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням  і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли  невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
В даному випадку обраний вид забезпечення позову не призведе до виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки сума позову не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому не може бути звернуто стягнення на це майно.
Що стосується доводів, викладених у відзиві, що існує інше рішення суду про стягнення з відповідачки суми боргу на більш значну суму, то вони не мають правового значення для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки мова йде про заочне рішення, ухвалене в іншій справі і яке може бути звернуто до виконання згідно ЗУ "Про виконавче провадження".
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки ухвала суду є помилковою, апеляційна скарга підлягає задоволенню,  а оскаржувана ухвала - скасуванню з відмовою у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Нелюба Сергія Анатолійовича – задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року  - скасувати.

В задоволенні заяви Приватного підприємства «Юридична компанія «ПРАВО ГРУП» про забезпечення позову - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                        Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова 
повний текст постанови
складено 14 грудня 2020 року