УХВАЛА
16 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 369/14670/18
провадження №61-15553ск20
Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду                           від 02 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просила суд розірвати угоду від 31 січня 2018 року № 02-2018, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по виконанню робіт по виготовленню, доставці і монтажу сходів, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 158 190, 96 грн, що складаються з: 121 958, 00 грн - сума основного боргу; 29 268, 00 грн - пені;                                    4 549, 19 грн - інфляційні втрати та 2 415, 77 грн - 3 % річних.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області                               від 24 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано угоду від 31 січня 2018 року № 02-2018, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по виконанню робіт по виготовленню, доставці і монтажу сходів.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за угодою                         від 31 січня 2018 року № 02-2018 у розмірі - 158 190, 96 грн, що складаються з:                           121 958, 00 грн - сума основного боргу; 29 268, 00 грн - пені; 4 549, 19 грн - інфляційні втрати та 2 415, 77 грн - 3 % річних.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі позивачем заявлена ціна позову у розмірі 158 190,96 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).
Крім того, позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, а саме - розірвання угоди від 31 січня 2018 року № 02-2018 по виконанню робіт по виготовленню, доставці і монтажу сходів. 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                       від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Як на підставу оскарження в касаційному порядку судового рішення, ухвалене у малозначній справі, скаржник посилається на те, що: він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи; справа має виняткове значення для заявника, оскільки виконання оскаржуваного судового рішення є тягарем для нього і його сім`ї та може призвести до втрати можливості заробляти грошові кошти; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Вважає, що на підставі підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у цій малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
З цього приводу Верховний Суд зазначає, що критерій винятковості справи для скаржника носить суб`єктивне значення, а доводи скарги з цього приводу зводяться до незгоди з результатом розгляду справи, що не є безумовною підставою для касаційного перегляду судового рішення, ухваленого в малозначній справі. Крім того, скаржник просить переглянути в касаційному порядку судове рішення у малозначній справі, оскільки касаційна скарга має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, однак Верховний Суд неодноразово надавав правові висновки у подібних правовідносинах, цим самим сформувавши практику розгляду такого роду спорів.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Досить важливим є те, що правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору не представляють складності, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулюванням спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
Є. В. Петров
С. П. Штелик