П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/3838/20-а                      Головуючий у 1-й інстанції:  Богоніс Михайло Богданович 
                                  Суддя-доповідач:  Мацький Є.М. 

17 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  14 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вінницький обласний військовий комісаріат про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_4 , викладене в п. 5 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 118 від 13.09.2019;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_4 передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

2. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 02.06.2018 під час несення військової служби загинув солдат ОСОБА_4 , який був членом їх сім`ї, внаслідок вчинення щодо нього злочину іншим військовослужбовцем. 31.01.2019 протоколом Військово– лікарської комісії Центрального регіону № 30 визнано, що причина смерті солдата ОСОБА_4 пов`язана з проходженням військової служби.
3. З метою призначення одноразової грошової допомоги позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

4. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.10.2019 № 12/2626 позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що згідно протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 118 від 13.09.2019 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння.

5. Також повідомлено, що оскільки нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , відповідно до ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

6. Позивачі вважають рішення у формі протоколу комісії Міністерства оборони України № 118 від 13.09.2019 необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки загибель ОСОБА_4 не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а є наслідком вчинення злочину іншим військовослужбовцем.

7. Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивачі звернулися до суду із цим адміністративним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. ОСОБА_1 / надалі апелянт/,  не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

10. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця ОСОБА_4 .. Вважає, що оскільки загибель ОСОБА_4 не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а є наслідком вчинення злочину іншим військовослужбовцем, то посилання відповідача на ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, є неправомірним.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 28.11.1983 (а.с.16, 158).

12. ОСОБА_4 був батьком малолітніх дітей ОСОБА_2 свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с.19-20, 159-160).

13. Рішенням Могилів – Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 14.12.2017 у справі № 138/1831/17 у ОСОБА_4 відібрано малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав (а.с.174-175).

14. Рішенням Виконавчого комітету Могилів – Подільської міської ради Вінницької області від 28.02.2018 на підставі рішення Могилів – Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.12.2017 у справі № 138/1831/17 ОСОБА_1 призначено опікуном малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.24-25, 166).

15. Між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_4 полковником ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 26.12.2017 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком 3 (три) роки (а.с.150-151).

16. 02.06.2018 під час несення військової служби загинув солдат ОСОБА_4 , який був сином ОСОБА_1 та батьком малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок вчинення щодо нього злочину іншим військовослужбовцем.

17. Наказом командира 21 окремого мотопіхотного батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 02.06.2018 № 57-РС солдат ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю (а.с.37, 140).

18. Наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 02.06.2018 № 48 солдат ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю (а.с.38, 141).

19. Згідно лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 від 05.06.2018 № 236, причиною смерті визначено гостру масивну крововтрату, розрив внутрішніх органів, закриті переломи ділянок тіла внаслідок наїзду всюдихідного транспортного засобу (а.с.132).

20. Відповідно до акту службового розслідування від 10.06.2018, смерть солдата ОСОБА_4 настала внаслідок необережності солдата ОСОБА_6 при перевірці справності БРДМ-2, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на солдата ОСОБА_4 чим заподіяв останньому пошкодження внутрішніх органів черевної порожнини, розтрощення кісток тазу та хребта, несумісні з життям. Внаслідок отриманих травм солдат ОСОБА_4 загинув під час виконання службових обов`язків (а.с. 39-48).

21. Згідно витягу з протоколу засідання Військово – лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 31.01.2019 № 30 смерть ОСОБА_4 настала внаслідок травм одержаних в результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК пов`язана з проходженням військової служби (а.с.49, 133).

22. З метою призначення одноразової грошової допомоги позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 (а.с.124).

23. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.10.2019 № 12/2626 позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що згідно протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 118 від 13.09.2019 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння.
24. Також повідомлено, що оскільки нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , а тому відповідно до ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється (а.с.31-32, 123).

25. Не погоджуючись із рішенням відповідача, про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги № 118 від 13.09.2019, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

26. Апелянт зазначає, що посилання відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення на положення статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є необґрунтованим, оскільки загиблий ОСОБА_4 не скоїв правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відсутні документи, які б свідчили, що в діях ОСОБА_4 є дії, які пов`язані з адміністративним правопорушенням, за яке слід притягнути до відповідальності.

27. Відповідач зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги передбачена у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, разом з тим, оскільки  нещасний випадок, який привів до загибелі військовослужбовця, стався внаслідок виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані, то підстави для призначення грошової допомоги відсутні, а відтак Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, розглянувши подані документи, вірно дійшла висновку про відмову в призначені одноразової грошової допомоги позивачам.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

28. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

30. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

31. При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон №2011).

32. Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

33. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

34. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

35. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

36. Пунктом «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

37. Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

38. Тобто, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

39. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок №975) п. 3 якого визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

40. Згідно п. 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

41. Відповідно до ч. 1 ст. 16-4 Закону №2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ   

42. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинене ОСОБА_4 діяння у стані алкогольного сп`яніння у вигляді - спочатку активних дій (вжиття алкогольних напоїв), а потім пасивної бездіяльності (не реагування на рух джерела підвищеної небезпеки) знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Вказані обставини відповідно до ст. 16-4 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII та п. 19 Порядку № 975 виключають підстави для призначення та виплати оспорюваної допомоги. 

43. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

44. Так, відмовляючи позивачу у призначенні спірної допомоги, Міністерство оборони України, як зазначено вище, виходило з того, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, посилаючись на ч. 1 ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

45. На думку колегії суддів, в такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).

46. Як видно з лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 від 05.06.2018 № 236, причиною смерті визначено гостру масивну крововтрату, розрив внутрішніх органів, закриті переломи ділянок тіла внаслідок наїзду всюдихідного транспортного засобу (а.с.132).

47. Відповідно до висновку експерта Донецького бюро судово – медичної експертизи № 213, смерть ОСОБА_4 стоїть у прямому причинному зв`язку з ушкодженнями і настала внаслідок обширних крововиливів в підшкірній жировій клітковині, грудні і міжреберні м`язи, в перикардіальну клітковину, численних закритих переломів грудини, ребр справа і зліва, лівої ключиці, розривів плеври і тканини легенів, розтрощення капсули і тканини правої частки печінки з пошкодженням правої печінкової вени, яка ускладнилася об`ємними крововиливами в грудні і черевну порожнини, з розвитком гострої масивної крововтрати. Зазначена травма є не сумісною з життям (а.с.50-58).

48. Згідно витягу з протоколу засідання Військово – лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 31.01.2019 № 30 смерть ОСОБА_4 настала внаслідок травм одержаних в результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК пов`язана з проходженням військової служби (а.с.49, 133).

49. Крім того, згідно вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2018 по справі № 235/6124/18 (провадження № 1-кп/235/688/2018) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.59-64).

50.Зазначеними документами підтверджується, що смерть загиблого військовослужбовця, настала в результаті нещасного випадку під час проходження військової служби внаслідок одержання травм, заподіяних іншою особою.

51.  При цьому, згідно повідомлення екперта Донецького обласного бюро СМЕ в крові ОСОБА_4 виявлено спирт етиловий в кількості: в крові - 4,06%, в сечі- 4,50 %. Даним документом лише констатовано перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, однак не знаходиться у причинному зв`язку з його смертю.

52. Проаналізувавши зміст вищенаведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

53. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а.

54. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

55. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

56. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

57. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

58. У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

59. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

60. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

61. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

62. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

63. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

64. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

65. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

66. Переглянувши судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про  задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_4 , викладене в п. 5 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 118 від 13.09.2019.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_4 передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.
 Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Сушко О.О.