Справа № 462/5857/19                                Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/505/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,
секретаря: Матяш С.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника АТ «Мегабанк» - Кульбій – Кухар Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  –  ОСОБА_2  на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Львівська макаронна фабрика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтерес Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промсіті Трейд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітіком Естейт», Приватний нотаріус Гулієв Анатолій Агаджанович, Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, державні реєстратори Бойко Христина Романівна, ОСОБА_3 , АТ «Піреус Банк МКБ», АТ «Мегабанк» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 22.08.2019 року №2634/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», -

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 22.08.2019 року №2634/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».
26 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі.
28 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання ліквідатора ВАТ «Львівська макаронна фабрика» арбітражного керуючого Кравченко С.О. про закриття провадження у справі. Подане клопотання мотивоване тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.05.2010 р. у справі №8/29 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Львівська макаронна фабрика» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено заборону на відчуження основних засобів та іншого майна. Ухвалою суду від 15.06.2011 р. затверджено реєстр вимог кредиторів Відкритого акціонерного товариства «Львівська макаронна фабрика» більш ніж 25 кредиторів, включаючи вимоги з оплати податків та зборів та заробітної плати на суму 247 336 567,49 грн. Постановою Господарського суду Львівської області від 10.01.2012 р. у справі №8/29 Відкрите акціонерне товариство «Львівська макаронна фабрика» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Внесено відповідний запис до ЕДРПОУ. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2019 по справі №8/29 призначено ліквідатором Відкритого акціонерного товариства «Львівська макаронна фабрика» Кравченка Сергія Олексійовича. З моменту порушення справи про банкрутство до боржника підлягають застосуванню саме норми спеціального закону - Кодексу з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.10.2019 року, у тому числі з моменту визнання боржника банкрутом стосовно майна банкрута діє визначений особливий правовий режим, щодо розпорядження, реалізації, скасування обтяжень тощо, встановлений саме нормами цього Кодексу. Отже, будь-яка перереєстрація майна належного ВАТ «Львівська макаронна фабрика» є незаконною, оскільки рішення про перереєстрацію права власності на спірне нерухоме майно було прийнято під час дії заборони на його відчуження. Покликаючись на ст. 7 Кодексу про банкрутство зазначає, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, в тому числі спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна. Відповідно до наведеної норми Кодексу з процедур банкрутства вважав, що даний спір не підсудний Залізничному районному суду м. Львова.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року клопотання ліквідатора ВАТ «Львівська макаронна фабрика» арбітражного керуючого Кравченко С.О. задоволено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Відкрите акціонерне товариство Львівська макаронна фабрика, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтерес Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промсіті Трейд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітіком Естейт», Приватний нотаріус Гулієв Анатолій Агаджанович, Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, державні реєстратори Бойко Христина Романівна, ОСОБА_3 , АТ «Піреус Банк МКБ», АТ «Мегабанк» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 22.08.2019 року №2634/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» закрито.
Вказану ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1  –  ОСОБА_2 .
Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом неправильно застосовано положення господарсько – процесуального кодексу України, що визначає критерії за яких господарські суди розглядають справи за участі боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство. Так в межах справи про банкрутство боржника розглядаються вимоги, які були заявлені боржником або до боржника та які мають майновий характер. ВАТ «Львівська макаронна фабрика» було залучено до участі у справі третьою особою, жодних самостійних вимог до них позивачем заявлено не було. 
Просить ухвалу суду скасувати. 
01 червня 2020 року АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» подали відзив на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника АТ «Мегабанк» - Кульбій – Кухар Ю.В. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа віднесена до господарської юрисдикції, оскільки стосовно відповідача — ВАТ «Львівська макаронна фабрика» порушено справу про банкрутство, предметом розгляду даної справи є вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які є похідними від спору щодо права власності на нерухоме майно, тому вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге – суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.
19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.
У пункті 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Матеріалами справи та судом встановлено, що в вересні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Львівська макаронна фабрика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтерес Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промсіті Трейд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітіком Естейт», Приватний нотаріус Гулієв Анатолій Агаджанович, Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, державні реєстратори Бойко Христина Романівна, ОСОБА_3 , АТ «Піреус Банк МКБ», АТ «Мегабанк» про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 22.08.2019 року №2634/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».
Постановою Господарського суду Львівської області від 10.01.2012 року у справі № 8/29 Відкрите акціонерне товариство «Львівська макаронна фабрика» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Внесено відповідний запис до ЄДРПОУ.
28 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання ліквідатора ВАТ «Львівська макаронна фабрика» арбітражного керуючого Кравченко С.О. про закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 10 цього Закону суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.
В порядку ч.1 ст. 17 вказаного Закону у разі, якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред`явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.
Із винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в даній справі існує спір щодо майна боржника - ВАТ "Львівська макаронна фабрика", а відтак такий повинен розглядатись господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ВАТ "Львівська макаронна фабрика".
Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин інших правовідносин, крім випадків коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
В порядку п. 2 ст. 205 цього Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  –  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Ухвалу  Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року про закриття провадження у справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20.10.2020 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Cудді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.