КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 №33/824/ 875/2020                                                                                   Постанова винесена суддею Антонюк М.С.
 Категорія: ст. 124 КУпАП                                                                           
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
07 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута                   до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника                        Лук`янчука А.В., представника другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 - адвоката Геруса Ю.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Лук`янчука А.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року стосовно
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина, 2007 р.н., не працюючого, зареєстрованого  за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,  
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від                          18 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,  та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                        340 гривень.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                  384 грн. 20 коп. 
 
Згідно з постановою суду, 09 листопада 2019 року о 06 год. 20 хв. по                 вул. Ю. Іллєнка, 52-а в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не дотримався безпечної дистанції, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем «МАЗ»,  державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.  
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі захисник Лук`янчук А.В., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
         В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду справи та винесенні постанови суддею Шевченківського районного суду                        м. Києва не було дотримано вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, адже, покладаючи в обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_1 дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, схемі ДТП та поясненнях ОСОБА_2 , суддя неповно з`ясувала обставини справи, залишила поза увагою дані, викладені у письмових поясненнях ОСОБА_1 , та зробила неправильний висновок про порушення останнім вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР.
         Крім того, зазначає, що, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, стороною захисту заявлялось клопотання про допит свідка - особи, яка перебувала у місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди і відомості про якого занесено у поясненнях ОСОБА_1 , однак даний свідок у судове засідання призначене на 18.12.2019 року з об`єктивних причин не мав змоги з`явитись, тому сторона захисту просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату, з метою допиту даного свідка, але судом в цьому було необґрунтовано відмовлено.
         Також вказує на те, що, оскільки при розгляді даної справи, учасниками дорожньо-транспортної пригоди надавались пояснення, що суперечили один-одному, а, враховуючи характер пошкодження транспортного засобу Citrоen, місце розташування транспортних засобів після ДТП, слідову інформацію, у т.ч. характер розсипу уламків на дорозі, то для підтвердження тієї обставини, що дії водія ОСОБА_1 вимогам ПДР не суперечили, так як в умовах даної дорожньої ситуації, він не міг будь-яким іншим чином запобігти ДТП, виникла необхідність для проведення автотехнічного дослідження, але судом у задоволенні такого клопотання, без обґрунтування причин, було відмовлено.
         Між тим, пояснення учасників пригоди належало зіставити з іншими доказами у справі, дати їм належну оцінку у сукупності і лише після цього приймати рішення по суті.
         За таких обставин, судом під час судового розгляду не було встановлено належних та достатніх доказів, які б могли беззаперечно свідчити про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що призвели до скоєння ДТП.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення                     ОСОБА_1 та захисника Лук`янчука А.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, представника іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 - адвоката Геруса Ю.М., який заперечував проти апеляційної скарги, свідка ОСОБА_3 , а також спеціаліста (судового експерта) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз  ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно                         ОСОБА_1 були дотримані.
 
Як убачається з провадження у справі про адміністративне правопорушення та постанови, суддя місцевого суду при розгляді даної справи дослідив її матеріали, проаналізував у постанові докази у справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини, які вказують на порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , надав їм об`єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому судове рішення                          є належно обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.
 
При цьому, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості                   ОСОБА_1 у порушенні п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України,                     а саме - про недотримання ним безпечної дистанції при зміні напрямку руху, не обрання безпечної швидкості руху та неврахування дорожньої обстановки, під час керування 09 листопада 2019 року о 06 год. 20 хв. по вул. Ю. Іллєнка, 52-а в м. Києві автомобілем «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до зіткнення з транспортним засобом «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, та отриманням внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами у справі.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була підписана відповідною посадовою особою та учасниками пригоди без будь-яких заперечень, в якій відображено місце зіткнення транспортних засобів, їх положення після зіткнення, пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди; а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин події.
 
Так, за поясненнями  ОСОБА_1 , наданими ним як в суді першої, так     і апеляційної інстанції, 09 листопада 2019 року о 06 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Citroen», він рухався в бік Дорогожичей в середній смузі зі швидкістю 50 км/год., дорожнє покриття на той час було слизьким та вологим, так як був туман. В середній смузі на заборонний червоний сигнал світлофору стояв автобус, тому при наближенні до світлофору він почав перелаштовуватись у крайню праву смугу, щоб об`їхати автобус, та коли   більша частина його автомобіля вже була у крайній правій полосі, водій автобусу, коли ввімкнувся зелений сигнал світлофору, несподівано включив  поворот праворуч та розпочав маневр повороту праворуч, перегородивши всі три смуги руху. Відстань між автобусом та його автомобілем в цей час була біля 2-4 метрів. Він застосував екстрене гальмування та, щоб уникнути лобового зіткнення, повернув кермо вліво, але так як там рухався транспортний засіб, він почав знову повертати праворуч, однак зіткнення з автобусом уникнути не вдалося. В результаті зіткнення в його автомобілі вирвало колесо від чого його викинуло на зустрічну смугу руху та було пошкоджено передню праву частину автомобіля. Тому вважає винуватим у ДТП водія автобуса, який перегородивши йому рух, завадив безпечному проїзду. 
 
З пояснень допитаного під час апеляційного розгляду свідка                       ОСОБА_3 , вбачається, що він виїжджав із заправки та побачив, що в крайній правій смузі рухається автобус МАЗ, а за ним автомобіль Сітроен. Він їх пропускав. Потім побачив як водій автобусу, не включивши завчасно правий поворот, пішов вліво, а потім з крайньої лівої смуги почав повертати праворуч на заправку. Відстань від нього до автобуса була невелика, десь 15-20 метрів. Потім він почув удар та побачив, що легковий автомобіль почало розвертати і він вилетів на зустрічну смугу. 
 
Проте, такі твердження  ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 спростовуються, як поясненнями водія ОСОБА_2 , наданими ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди, так і в суді першої інстанції, про те, що, рухаючись на автобусі «МАЗ», перед поворотом на заправку, він плавно зайняв частково крайню праву та середню смуги, як це дозволено п. 10.6 ПДР України, оскільки заїзд, куди він планував повернути є завузьким, а габарити автобусу не дозволяють це зробити з крайньої правої смуги, та, включивши поворот праворуч і впевнившись у безпечності свого маневру та відсутності на дорозі інших автомобілів, почав повертати праворуч, та в цей момент відчув удар в задню ліву частину автобуса і одразу зупинився, а тому вважає, що робив все згідно ПДР, а дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з перевищенням швидкості водієм автомобіля «Citroen», так і даними схеми ДТП, з якої вбачається, що ДТП сталося на дорозі, що має три смуги для руху в одному напрямку, і після зіткнення автобус «МАЗ» розташовується під кутом, зайнявши середню та крайню праву смуги та орієнтований передньою частиною в напрямку свого руху, а автомобіль «Citroen» - під кутом на зустрічній смузі руху та орієнтований передньою частиною у протилежному напрямку свого руху, і також в результаті зіткнення в автобусі «МАЗ» було пошкоджено задній лівий кут та поворотна накладка, а в автомобілі «Citroen» - передня частина автомобіля (бампер, капот, решітка радіатора, переднє праве крило, передні праві двері), розбите лобове скло, вирване переднє праве колесо та переднє праве крило, спрацьовані подушки безпеки.
Характер і локалізація пошкоджень на транспортних засобах «МАЗ» та «Citroen» свідчать про те, що передньою правою частиною автомобіль «Citroen» контактував із заднім лівим кутом автобусу«МАЗ». 
 Вказані обставини об`єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями місця розташування автомобілів після зіткнення та їх пошкоджень після зіткнення, з яких слідує повна відповідність відтворених у схемі ДТП даних в цій частині.
Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, вказують на те, що на момент зіткнення водій автомобіля «Citroen», змінюючи напрямок руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції до автобуса «МАЗ», який рухався попереду нього та зайнявши частково крайню праву та середню смуги, як це дозволено   п. 10.6 ПДР України, здійснював поворот праворуч, оскільки габарити автобусу не дозволяли це зробити з крайньої правої смуги.
 
Такий механізм дорожньо-транспортної пригоди об`єктивно підтвердив і допитаний в суді апеляційної інстанції спеціаліст (судовий експерт) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 , який пояснив, що аналізом схеми місця ДТП встановлено, що автобус має поперечну прив`язку до опори світлофорного об`єкту та не має прив`язки до елементів дороги, тому неможливо встановити з якої смуги він почав здійснювати розворот, тому є два варіанти розвитку події.
За першим варіантом, якщо автобус МАЗ рухався частково по першій та другій смузі, то в даній дорожній обстановці з технічної точки зору дії водія автомобіля Сітроен не відповідали вимогам п.п. 12.1, 13.1 ПДР, тобто в його діях є невідповідності вимогам цих пунктів з огляду на габарити автобуса, так як його водій не міг повернути праворуч з крайньої правої смуги.   
За другим варіантом, якщо автобус МАЗ здійснював поворот праворуч з середньої смуги, то автомобіль Сітроен мав дотримуватись вимог п. 12.3 ПДР з моменту виникнення небезпеки для його руху, але так як не має даних щодо відстані, на якій виникла небезпека, то визначити чи мав водій автомобіля Сітроен технічну можливість уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування, не має технічної можливості, у зв`язку з відсутністю даних щодо швидкості авто.
 
Твердження ж ОСОБА_1 про те, що на момент зіткнення він вже  перестроївся у крайній правий ряд та рухався у ньому, а водій автобусу «МАЗ»     ОСОБА_2 , рухаючись у середній смузі, здійснив поворот праворуч без своєчасного включення повороту, перекривши йому рух, що призвело до зіткнення транспортних засобів, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що за таких обставин є неможливим, як те розташування транспортних засобів після зіткнення, що відображено в схемі ДТП та на фотокартках, так і утворення тих пошкоджень, що зафіксовані на транспортних засобах в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
Аналізуючи дані, зафіксовані на схемі ДТП, зокрема щодо визначеного місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, а також характеру та локалізації пошкоджень автомобілів у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо напрямку руху транспортних засобів безпосередньо перед зіткненням, можна прийти до висновку про те, що водій автомобіля «Citroen»  ОСОБА_1 , змінюючи напрямок руху, що ним не заперечується і в його поясненнях, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції до автобуса «МАЗ», який рухався попереду нього та зайнявши частково крайню праву та середню смуги, як це дозволено п. 10.6 ПДР України, здійснював поворот праворуч, оскільки габарити автобусу не дозволяли це зробити з крайньої правої смуги, тобто беззаперечно вказують на винуватість  ОСОБА_1 у недотриманні п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, як встановив і суд першої інстанції.
 
З огляду на те, що надані в суді апеляційної інстанції пояснення свідка                       ОСОБА_3 , які не лише суперечать поясненням самого ОСОБА_1 щодо розташування автобусу "МАЗ" на проїзній частині та обставин, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, а й спростовуються, як поясненнями водія ОСОБА_2 , так і даними схеми ДТП, про що зазначено вище, та жодним чином не спростовують висновки, які викладені в постанові суду першої інстанції, про порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, то доводи захисника Лук`янчука А.В. про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи щодо не допитав вказаного свідка щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо в судовому засіданні, чим допустив неповноту, не заслуговують на увагу суду.
Також, враховуючи достатність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_1 ,  в порушенні вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, підстав для проведення по справі судової автотехнічної експертизи не вбачається, а відтак, були відсутні підстави і у судді суду першої інстанції для призначення відповідної експертизи за клопотанням захисника  Лук`янчука А.В .
Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення  ОСОБА_1 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події,                  а тому доводи апеляційної скарги захисника Лук`янчука А.В. про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про невинуватість ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.
 
Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.
  Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
 
   Накладаючи адміністративне стягнення на  ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 гривень, суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених                   ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з характеру вчиненого правопорушення, особи порушника.
 
  За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга                      захисника Лук`янчука А.В. задоволенню не підлягає.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
                                    п о с т а н о в и л а:
         
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від                          18 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,  та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                        340 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника                   Лук`янчука А.В. - без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                    Суддя
  Київського апеляційного суду                                            Горб І.М.