ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року                                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 509/6176/19
Апеляційне провадження № 22-ц/813/8754/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого- Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів – Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року, постановленого під головуванням судді Бочарова А.І.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон», страхова компанія) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 вересня 2019 року о 09:45 год. в с.Ліманка Овідіопольського району Одеської області, на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул.Лабораторна-Горіхова-Ізмаїльська сталася ДТП за участю автомобілів «Jaguar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка здійснювала маневр правого повороту по своїй смузі, та автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, по зустрічній для нього смузі руху. У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Jaguar» належить на праві власності їй ( ОСОБА_1 ). Протокол про адміністративне правопорушення було складено на ОСОБА_3 , однак постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, провадження у справі було закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
За висновком експертного автотоварознавчого дослідження за №10-023 від 13 листопада 2019 року вартість майнової шкоди, що завдана позивачу внаслідок ДТП, склала 247 276,06 грн. При цьому, нею сплачено за експертне дослідження 2 471,60 грн. та комісія 24,72 грн. Тому загальна вартість майнової шкоди склала 249 772,38 грн. Крім того, внаслідок пошкодження її авто, вона, як власник, зазнала моральних страждань, які вона оцінила в 200 000 грн. Серед інших додатків до позовної заяви додана копія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Еталон».
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з:
-ОСОБА_2 та страхової компанії «Еталон» суму матеріального збитку у розмірі 249 772,38 грн.;
-ОСОБА_2 : моральну шкоду у розмірі 200 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн., судові витрати у розмірі 2 497,72 грн. та 384,20 грн. (а.с.3-8).
У відзиві на позовну заяву ПрАТ «СК «Еталон» просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неможливість солідарної відповідальності відповідачів; порушення процедури звернення потерпілого до страхової компанії; невідповідність висновків транспортно-трасологічної експертизи від 12 жовтня 2019 року нормам чинного законодавства та відсутність доказів підтвердження вини ОСОБА_2 у зазначеній ДТП (а.с.63-64).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 149 772,38 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн., судові витрати в сумі 22 881,92 грн. (а.с.122,123-127).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що винним у скоєнні ДТП визнаний ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», тому позивач має право на страхове відшкодування в розмірі ліміту - 100 000 грн., які підлягають стягненню з ПрАТ «СК «Еталон», а з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 149 772,38 грн. Суд визнав доведеним факт наявності заподіяної позивачу моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням характеру адміністративного правопорушення, глибини душевних страждань позивача та інших обставин, які мають істотне значення, та враховуючи вимогу розумності і справедливості, визначив у сумі 25 000 грн. Керуючись вимогами ст.141 ЦПК України, суд розподілив судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на неї
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Еталон», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до страхової компанії (а.с.131-132).
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано, що:
-в позовній заяві не міститься підстав стягнення саме з ПрАТ «СК «Еталон» та розміру матеріального збитку, який підлягає стягненню, в той час як страхова компанія та ОСОБА_2 не можуть бути солідарними відповідачами, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц;
-позивачкою порушено порядок звернення до страхової компанії відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, позивачка не зверталась до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування з необхідним пакетом документів та не повідомляла страхову компанію про ДТП, тому їй не було відмовлено в сплаті страхового відшкодування.
Представник ОСОБА_4  в інтересах  ОСОБА_1  у відзиві на апеляційну скаргу просив судове рішення в оскаржуваній частині залишити без змін. Зазначав, що доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку звернення до страхової компанії за страховим відшкодуванням є необґрунтованими, оскільки 03 вересня 2019 року водій ОСОБА_3 повідомляла ПрАТ «СК «Еталон» про настання страхового випадку, а ОСОБА_1 двічі: 27 березня та 08 липня 2020 року направляла заяву про виплату страхового відшкодування з пакетом документів. Відносно солідарної відповідальності відповідачів звернув увагу, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, розмежував відповідальність відповідачів, стягнувши з страхової компанії 100 000 грн. та з ОСОБА_2 197 654,30 грн. (а.с.153-155).
Відповідач ОСОБА_2  рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2010 року не оскаржив та правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався. 
Справа розглянута у відсутності сторін по справі, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність (а.с.169,170,174-178). 

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Установлені судом фактичні обставини справи
01 вересня 2019 року о 09:45 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул.Тиха у с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області, виїхав на смугу зустрічного руху та, виконуючи поворот ліворуч на вул.Ізмаїльська, скоїв зіткнення з автомобілем «Jaguar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул.Ізмаїльській та виконував поворот праворуч на вул.Тиха. 
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області закрито провадження у справі про скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили (а.с.45).
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 січня 2020 року, залишеної без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2020 року, доведена вина ОСОБА_2 у скоєнні зазначеної ДТП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.38 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», ліміт відшкодування за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., розмір франшизи – 0 грн (а.с.46).
Власником автомобіля «Jaguar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 (а.с.9).
03 вересня 2019 року повідомлено ПрАТ «СК «Еталон» про настання страхового випадку (а.с.158).
27 березня 2020 року та 27 липня 2020 року представником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 направлено страховій компанії заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.156,157).
За висновком №10-023 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Jaguar XF», складеного 13 листопада 2019 року, вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження в ДТП 01 вересня 2019 року автомобіля «Jaguar XF», держномер НОМЕР_1 , складає 247 276,06 грн. (а.с.20-28).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Рішення суду оскаржено в частині стягнення з страхової компанії 100 000 грн., тому з огляду на вимог ст.367 ЦПК України, саме в цій частині переглядається судом апеляційної інстанції, в іншій частині – не переглядається.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За нормами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Судом встановлено розмір матеріальної шкоди позивача, розмір якої відповідачами не оскаржується, у сумі 249 772,38 грн.
З огляду на розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, як власнику автомобіля, який перевищує ліміт страхового відшкодування, визначеного у полісі №142609836 від 23 липня 2019 року, на рівні 100 000 грн., суд першої інстанції, керуючись вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та положеннями ст.1194 ЦК України, враховуючи відсутність солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого, розмежував відповідальність відповідачів, стягнувши на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з страхової компанії 100 000 грн., з винуватця ДТП - 149 772,38 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції неможливості солідарної відповідальності страховика та страхувальника з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц є необґрунтованими.
Так само не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги відносно порушення позивачем порядку звернення до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування з огляду на таке.
Суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_4 в інтересах позивача надано докази того, що сторона позивача у виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомляла ПрАТ «СК «Еталон» про страховий випадок та неодноразово зверталась із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.156-156).
При цьому, з полісу №1422609836 встановлено, що номер телефона НОМЕР_3 , на який відправлено повідомлення про настання страхового випадку, та адреса: 04655, м.Київ, вул.Гарматна,8, на яку направлялась заява про виплату страхового відшкодування, належить ПрАТ «СК «Еталон» (а.с.46,156-158).
Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем порядку звернення до ПрАТ «СК «Еталон», який передбачено Законом № 1961-IV, є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що попереднє звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим.
Так, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до п.п.37.1.1, 37.1.4 ст.37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, зазначений у п.37.1.4 ст.37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст.37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
У Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. 
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.
Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
У системному зв`язку зі ст.36 зазначеного Закону вимоги пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Отже, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Тому навіть, якщо б потерпіла особа не зверталась до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернулась безпосередньо до суду в межах річного строку, страхове відшкодування необхідно стягнути.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.
У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 01 вересня 2019 року, а позов до суду подано 10 листопада 2019 року, тобто в межах установленого законом річного строку.
       Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь позивача страхового відшкодування в межах ліміту – 100 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Висновки суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. 
Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині – без змін.
Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині стягнення з Страхової компанії «Еталон» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. (сто тисяч гривень) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий:   

Судді: