ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7645/20                                                                            Головуючий у 1 інстанції: Клочкова Н.В.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

                                                    ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 грудня 2020 року                                                                                         м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Бужак Н.П.
                                                                 Парінова А.Б.
За участю секретаря                               Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом  до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України,     Міністерства юстиції України, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 1 від 26 лютого 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 814/5 від 05 березня 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 . 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 1 від 26 лютого 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 814/5 від 05 березня 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство юстиції України, звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої та прийняти  нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує про наявність рішення суду у справі № 761/38184/15-ц, яким визнано незаконними дії приватного нотаріуса ОСОБА_1 , внаслідок грубого порушення закону, яке завдало шкоди фізичній особі підтверджує наявність, як підстави для анулювання нотаріального свідоцтва.
09 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача  - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
16 листопада 2020 року електронною поштою та засобами поштового зв`язку до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - Кузіної Ілони Петрівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розгляд справи був відкладений.
Також, 14 грудня 2020 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від представника Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - Кузіної І.П. надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року вищевказане клопотання задоволено та оголошено перерву.
17 грудня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 письмові пояснення позивача.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 лютого 2020 року Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України, на підставі подання внесеного Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві, винесла рішення № 1 від 26 лютого 2020 року, яким вирішила, на підставі підпунктів "е" та "з" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат", у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства та набранням законної сили рішення суду, яким визнано неправомірною нотаріальну дію, анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 1 від 26 лютого 2020 року, та на підставі підпунктів "е" та "з" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат", Міністерством юстиції України видано Наказ № 814/5 від 05 березня 2020 року яким анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні регулює Закон України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року №3425-XII (далі - Закон №3425-XII).
Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.
Відповідно до ст. 2-1 Закону України «Про нотаріат», державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів. Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.
Згідно ч. 1 ст. 3  Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За правилами частини статті 3 Закону №3425-XII, нотаріусом може бути громадянин України, який, зокрема, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Статтею 5 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.
Згідно ст. 7 Закону №3425-XII, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідно до положень частини 2 статті 2-1 Закону №3425-XII, контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Частиною 1 статті 11 Закону №3425-XII визначено, що свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видається Міністерством юстиції України на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.
За приписами ч.ч. 1-3 статті 33 Закону №3425-XII, Міністерство юстиції України, його територіальні органи проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період. Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже були предметом перевірки, не допускається, крім перевірки за зверненням фізичної чи юридичної особи в межах предмета звернення та відповідно до повноважень Міністерства юстиції України, його територіальних органів.
Перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, крім повторних перевірок, передбачених цим Законом, проводиться не частіше одного разу на два роки виключно на робочому місці (у конторі) приватного нотаріуса з обов`язковим повідомленням його про проведення такої перевірки за 10 днів.
Приватний нотаріус зобов`язаний надавати посадовим особам, уповноваженим проводити перевірку, відомості і документи щодо організації нотаріальної діяльності, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства
У відповідності до ч. 6 ст. 33 Закону №3425-XII, порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджується Міністерством юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014  року № 357/5 затверджено Порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства (далі - Порядок №357/5).
Пунктом 1 вищевказаного Порядку №357/5 закріплено, що Цей Порядок визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України (далі - Міністерство юстиції), територіальним органом Міністерства юстиції перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.
Відповідно до п. 2 Порядку №357/5, перевірка - планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряється робота державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса за відповідний період.
Згідно п. 3 Порядку № 357/5, основними завданнями перевірки є: 1) перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, у тому числі дотримання вимог до робочого місця приватного нотаріуса (далі - робоче місце), страхування цивільно-правової відповідальності, наявності осіб, що працюють на умовах цивільно- правових чи трудових договорів, умов зберігання архіву, печаток, штампів, спеціальних бланків нотаріальних документів тощо; 2) перевірка дотримання державними і приватними нотаріусами правил ведення нотаріального діловодства, правильності формування документів у справи, наявність та відповідність вимогам законодавства документів (у випадках, передбачених законодавством, - копій документів), які необхідні для вчинення нотаріальних дій та долучені до примірника нотаріально оформленого документа, документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявність на документах необхідних реквізитів (печаток, підписів, реєстрових номерів, дати тощо); 3) перевірка дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій, у тому числі під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 4) виявлення порушень законодавства, яке регулює організацію роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організацію нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, порядок вчинення нотаріальних дій та ведення нотаріального діловодства; 5) виконання державними і приватними нотаріусами обов`язку щодо підвищення професійного рівня (проходження підвищення кваліфікації, участь у конференціях і семінарах з питань права, дотримання правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції); 6) визначення якості нотаріального обслуговування фізичних та юридичних осіб; 7) надання рекомендацій з усунення причин, унаслідок яких допущено порушення; 8) застосування до державних і приватних нотаріусів заходів реагування, передбачених законодавством, у разі виявлення під час перевірки допущених ними порушень; 9) узагальнення результатів перевірок з метою визначення типових порушень, недоліків та помилок, що допускаються державними і приватними нотаріусами; 10) розповсюдження позитивного досвіду роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса.
За приписами пункту 6 Порядку № 357/5, проведення перевірки організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюється уповноваженими представниками Міністерства юстиції, головного управління юстиції, діяльність яких безпосередньо пов`язана з контролем за організацією нотаріату і нотаріальної діяльності в Україні.
В силу п. 30 Порядку №357/5, при перевірці виконання державними і приватними нотаріусами правил нотаріального діловодства перевіряються: наявність номенклатури справ, затвердженої та погодженої у встановленому порядку (номенклатури справ за попередні роки мають бути належним чином закриті підсумковими записами; для перевірки надаються всі справи (наряди), передбачені номенклатурою); наявність статистичних звітів за період, який підлягає перевірці; впорядкування та забезпечення зберігання документів нотаріального діловодства та нотаріального архіву; наявність складених та погоджених в установленому порядку описів справ (нарядів), актів про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду та які не підлягають зберіганню; дотримання форм та правильність ведення реєстрів, алфавітних, інших книг, журналів тощо; правильність реєстрації, формування та оформлення спадкових справ; правильність застосування нотаріусами посвідчувальних написів та видачі свідоцтв за формами, установленими правилами ведення нотаріального діловодства; наявність документів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, копій з них, які на вимогу законодавства долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, який залишається у справах нотаріуса, відповідність таких документів чинному законодавству, а також наявність проставлених нотаріусом необхідних відміток; дотримання державними і приватними нотаріусами нотаріальної таємниці, принципу неупередженості та запобігання судовим спорам, а також обмежень у праві вчинення нотаріальних дій; виконання державними та приватними нотаріусами вимог чинного законодавства щодо порядку витрачання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів та дотримання порядку їх передавання іншому нотаріусу; виконання державними і приватними нотаріусами вимог чинного законодавства про Єдині та державні реєстри інформаційної системи Міністерства юстиції.
Відповідно до частини 5 статті 33 Закону України "Про нотаріат", у разі виявлення під час перевірки неодноразового грубого порушення порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса може бути анульовано у порядку та на підставах, передбачених цим Законом.
Положеннями ч. 1 ст. 12 Закон України "Про нотаріат" визначено, що свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадках: а) втрати громадянства України або виїзду за межі України на постійне проживання; б) винесення щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності; в) винесення ухвали про застосування щодо нотаріуса примусових заходів медичного характеру, що набрала законної сили; г) закриття кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав; д) винесення рішення суду, що набрало законної сили, про обмеження дієздатності особи, яка виконує обов`язки нотаріуса, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, оголошення її померлою; е) неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону; є) невідповідності нотаріуса займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає нотаріальній діяльності; ж) порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону; з) набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії; и) знищення чи втрати нотаріусом або з його вини архіву нотаріуса або окремих документів; і) неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2020 року Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України, на підставі подання внесеного Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві винесла рішення № 1 від 26 лютого 2020 року, яким вирішила, на підставі підпунктів "е" та "з" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат", у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства та набранням законної сили рішення суду, яким визнано неправомірною нотаріальну дію, анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що передумовою застосування заходів реагування уповноваженим органом до нотаріуса є надання довідки за результатами перевірки, в якій повинні бути зазначені рекомендації щодо покращення стану нотаріальної діяльності, усунення виявлених порушень і недоліків у роботі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса, які, в свою чергу, повинні бути виконані нотаріусом у встановлений чинним законодавством строк. 
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 Порядку №357/5, перевірка - планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряється робота державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса за відповідний період.
При цьому, пункт 2 Порядку №357/5 встановлює такі види перевірок: 
- планова перевірка - комплексна перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій і виконання правил нотаріального діловодства;
- позапланова перевірка - не запланована Міністерством юстиції, територіальним органом Міністерства юстиції комплексна, цільова або контрольна перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, а також перевірка за зверненнями фізичних і юридичних осіб.
Отже, Порядок № 357/5 визначає окремий вид позапланової перевірки -перевірка, що здійснюється за зверненнями фізичних і юридичних осіб.
Такий вид перевірок регулює пункт 14 Порядку № 357/5, згідно якого, перевірка за зверненнями фізичних та юридичних осіб проводиться у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції, територіального органу Міністерства юстиції шляхом витребування від державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса (особи, яка заміщує тимчасово відсутнього нотаріуса) необхідних документів та відомостей, що стосуються фактів, викладених у такій інформації, та письмових пояснень нотаріуса або з виїздом за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, робочого місця приватного нотаріуса.
Пунктом 13 Порядку № 357/5 закріплено, що позапланова комплексна, цільова або контрольна перевірка державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи територіального органу Міністерства юстиції.
За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками.
З вищевказаних положень вбачається, що довідка про результати проведеної перевірки складається виключно у випадку проведення позапланової комплексної, цільової або контрольної  перевірки.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями пункту 14 Порядку №375/5 не передбачено, що за наслідками перевірки за зверненнями фізичних та юридичних складається довідка.
Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про необхідність складання за наслідками перевірки Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 довідки, колегія суддів вважає  необгрунтованим.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції не було розмежовано правове регулювання різних видів перевірок діяльності нотаріусів, а тому, судом зроблено помилковий висновок про те, що за наслідками розгляду звернень громадян формується комісія та складається довідка за результатами перевірки.
Зі змісту пункту 14 Порядку № 357/5 вбачається, що під час перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб витребовуються лише документи та відомості, що стосуються саме фактів, викладених у таких зверненнях та відповідні пояснення нотаріуса.
Так, твердження Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 стосовно відсутності можливості надати пояснення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду звернень, позивачем безпосередньо надавалися копії документів та письмові пояснення. Отже, вказане свідчить про те, що позивач була належним чином повідомлена та обізнана про розгляд відповідних звернень.
З огляду на зазначене, також, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України № 814/5 від 05 березня 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я ОСОБА_1 , який видано на підставі спірного рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України щодо анулювання свідоцтва позивача, були прийняті уповноваженим органом з порушенням передбаченою чинним законодавством процедури.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України: 2) за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, його територіальних органів, у випадках:
а) втрати громадянства України або виїзду за межі України на постійне проживання;
б) винесення щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності;
в) винесення ухвали про застосування щодо нотаріуса примусових заходів медичного характеру, що набрала законної сили;
г) закриття кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав;
д) винесення рішення суду, що набрало законної сили, про обмеження дієздатності особи, яка виконує обов`язки нотаріуса, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, оголошення її померлою;
е) неодноразового порушення нотаріусом законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону, за умови що такі порушення встановлені рішенням суду;
є) невідповідності нотаріуса займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає нотаріальній діяльності;
ж) порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону;
з) набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії;
и) знищення чи втрати нотаріусом або з його вини архіву нотаріуса або окремих документів;
і) неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.
Як вбачається з рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю від 26 лютого 2020 року №1, Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві внесено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання з підстав, передбачених підпунктами «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, а саме, у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства та набранням законної сили рішенням суду, яким визнано неправомірною нотаріальну дію.
Отже, однією з підстав для звернення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України з поданням про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було набрання законної сили рішенням суду, яким визнано неправомірною нотаріальну дію.
Колегія суддів наголошує на тому, що набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2019 року у справі № 761/38184/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання дій нотаріуса по посвідченню правочину недійсними, визнано незаконними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 щодо посвідчення правочину: договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013 р., зареєстрованого в реєстрі за №2565, а саме: порушення вимог пп. 4.2 пункту 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. за № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595.
Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2019 року у справі № 761/38184/15-ц, 08 квітня 2013 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру.
Однак, всупереч вищезазначеній ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року, відповідачем 11 квітня 2013 р. посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, по якому, у зв`язку з порушенням іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором № МL-002/726/2006,. на виконання зазначеного договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання право власності на предмет іпотеки - квартиру, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19 грудня 2003 року. 
Судом у справі № 761/38184/15-ц встановлено, що під час посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., нею не була отримана згода позивача на укладення вищезазначеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до положень ст. 65 СК України.
Відповідно до пп. 4.2 пункту 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя.
На переконання колегії суддів, вимоги підпункту 4.2 пункту 4 Глави 1 Розділу II Порядок № 296/5, прямо кореспондуються зі статтею 65 Сімейного Кодексу України, щодо вимог на отримання обов`язкової згоди одного з подружжя на посвідчення правочину з відчуження спільного майна.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1., в рамках справи № 761/38184/15-ц, при посвідченні договору про задоволення вимог іпотекодержателя було порушено не тільки вимоги пп. 4.2 пункту 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, але й положення статті 65 Сімейного Кодексу України.
Таким чином, враховуючи набрання законної сили рішенням суду, яким встановлено порушення Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальної дії, колегія суддів вважає, що  Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції України правомірно прийнято рішення № 1 від 26 лютого 2020 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 12 липня 2004 року за № 5217 на ім`я позивача, а тому, судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги. 
Згідно частини другої  статті 6 КАС України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В силу п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.
У задоволенні адміністративного позову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені    статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Бужак Н.П.
                                                                                                  
                                                                                                           Парінов А.Б.

                                                            
                                                                      Повний текст постанови виготовлено 22.12.2020 р.