УХВАЛА

24 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 806/5681/14
адміністративне провадження № К/9901/29191/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №806/5681/14 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Житомирський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 16 січня 2020 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, позов задовольнив частково:
- визнав протиправним і скасував наказ Голови Служби безпеки України №10/12ос від 23 жовтня 2014 року у частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади";
- зобов`язав Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про ОСОБА_1 , щодо якого застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №806/5681/14. 

Водночас, у касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі Міністерство юстиції України зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Зокрема, скаржник зазначає, що судами не враховано практику Верховного Суду, викладену у постанові від 22 травня 2018 року у справі №800/63/16 та у рішеннях від 13 березня 2019 року у справі №800/278/17 і від 18 вересня 2018 року у справі №800/186/17.
Пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень у справі №806/5681/14 позивач звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України №10/12ос від 23 жовтня 2014 року у частині зарахування його в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади"; зобов`язати відповідача проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону. 
У справі №800/63/16 позивач звернувся до суду з позовом до Вищої ради правосуддя, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1204/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про його звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з порушенням ним вимог щодо несумісності з підстав його протиправності, визнати незаконним та скасувати подання Вищої ради юстиції від 19 січня 2016 року №6/0/12-16.
У справі №800/278/17 позивач звернувся з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 13 червня 2017 року №1544/0/15-17 «Про визнання порушення суддею Вищого адміністративного суду України Кобилянським М.Г. вимог щодо несумісності та звільнення його з посади».
У справі №800/186/17 позивач звернувся з позовом до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 25 квітня 2017 року №988/0/15-17 «Про визнання порушення суддею Верховного Суду України ОСОБА_3 вимог щодо несумісності та звільнення його з посади» та скасувати ухвалу Вищої ради правосуддя від 23 травня 2017 року №1223/0/15/-17 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді Верховного Суду України у відставку.
Отже, правовідносини у даних справах не є подібними.
За таких обставин, посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у справі №800/63/16 та у рішеннях Верховного Суду у справах №800/278/17, №800/186/17, є необґрунтованими.
Крім того, Верховний Суд констатує що постанова апеляційного суду ухвалена з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №815/2820/15.
Фактично, касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Крім того, скаржником у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для відступлення від висновку, зазначеного у оскаржуваній постанові. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Отже, касаційна скарга Міністерства юстиції України підлягає поверненню як така, що не містить підстав, визначених частиною 4 статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року і постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №806/5681/14.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №806/5681/14 повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду