ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року                                                                         Справа № 906/620/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя                        Мельник О.В.
суддя                                                Розізнана І.В.
суддя                                                Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Новосельській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 р. у справі № 906/620/19 (суддя Кудряшова Ю.В., повний текст складено 16.12.2019 р.)
за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:                                                                                                                                                                                                 
1. Житомирської обласної державної адміністрації
2. Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області
до товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державного підприємства "Укрриба"
про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 51,8 га на території Вчорайшенської сільської ради, скасування державного акту на право постійного користування землею та зобов`язання повернути земельну ділянку
за участю представників:
прокуратури - Безпалова А.В.,
позивача-1 - не з"явився,
позивача-2 - не з"явився,
відповідача - Кашпура В.М.,
третьої особи - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.12.2019р. у справі №906/620/19 позов задоволено. Припинено право постійного користування земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованої на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-21№000042, виданого 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству. Скасовано державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21№000042, виданий 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству. Скасовано запис про реєстрацію Державного акту на право простійного користування землею серії ЖТ 05-21№000042, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за № 42. Зобов`язано товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 51,8 га, розташовану на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що фактично використовується товариством з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі.
Враховуючи ст. 27 Земельного кодексу України (в ред. від 18.12.1990 №561-XII) та ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (в ред. від 25.10.2001 №2768-III), суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі припинення діяльності (реорганізація чи ліквідації) державних чи комунальних підприємств, установ і організацій право постійного користування земельною ділянкою припиняється і в порядку правонаступництва до нової (новоствореної, реорганізованої) особи     не переходить.
Тобто з моменту припинення Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства припинено право користування земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованою на території Вчорайшенської (Роставицької) сільської ради Ружинського району Житомирської області.
Чинне законодавство України не містить норм, які б передбачали можливість правонаступництва саме в земельних правовідносинах і не регулює заміну землекористувача, а розповсюджується на право юридичної особи на переоформлення права постійного користування при його наявності, або на оформлення права користування у встановленому чинним законодавством порядку без визначення конкретних строків такого оформлення. У даному випадку відповідач не є підприємством, установою, організацією, які належать до державної або комунальної власності, а відповідно може набути земельну ділянку у користування на умовах оренди і які мають переважні права на належне оформлення правовідносин з власником землі.
Суду не подано докази того, що ТДВ "Житомиррибгосп" та СВАТ "Житомиррибгосп" зверталися до уповноважених органів з заявами про оформлення права на землю відповідно до чинного земельного законодавства.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованою на території Вчорайшенської (Роставицької) сільської ради Ружинського району Житомирської області, яке здійснюється на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042,    зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів №42 від 24.05.1996.
Враховуючи припинення діяльності Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Державний акт серії ЖТ 05-21 №000042 від 24.05.1996 на право постійного користування земельною ділянкою площею 51,8 га, розташованою на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області підлягає скасуванню.
Оскільки вимога про скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042 від 24.05.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №42 є похідною від скасування Державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042, суд першої інстанції зазначив, що така вимога також підлягає задоволенню.
Разом з тим враховуючи, що судом припиняється право постійного користування земельною ділянкою площею 51,8 га, розташованої на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі ТОВ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-21 №000042, виданого 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству, скасовано державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042, виданий 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству та скасовується запис про реєстрацію Державного акту на право простійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №42, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ТДВ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 51,8 га, розташовану на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що фактично використовується товариством, до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 р. та ухвалити нове, яким в позові відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, зокрема, що відповідно до ст. 108 ЦК України та п. 6 Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, який затверджений постановою КМУ від 11.09.1996 року №1099, з моменту державної реєстрації СВАТ «Житомиррибгосп» та ТДВ «Житомиррибгосп» стали правонаступниками прав і обов`язків Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, в тому числі й в частині права користування земельною ділянкою водного фонду згідно державного акту на право постійного користування землею. 
Окрім того, апелянт вказує, що зважаючи на положення ч.3 ст. 4 ГПК України та положення ст. 53 ГПК України, у Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області відсутня процесуальна дієздатність для звернення до суду із позовною заявою у даній справі.
Також представником апелянта було надано суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги з посиланням на правові позиції Верховного Суду, зокрема, у справах №918/194/19, №904/284/19, №915/657/18.
Бердичівської місцевою прокуратурою було надано суду письмові пояснення з приводу доводів наведених в апеляційній скарзі, в яких зокрема зазначено, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у користування ТДВ «Житомиррибгосп» уповноваженим державним органом не приймалось, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування товариству не розроблявся та не затверджувався, користування спірною земельною ділянкою здійснюється в порушення вимог чинного законодавства, зокрема ст. ст. 92, 116, 122, 123, 124, 125    134 ЗК України, тобто за відсутності оформленого у встановленому законом порядку права. З огляду на вказане, прокурор вважає, що спірна земельна ділянка підлягає поверненню до земель державної власності.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року залучено до участі у справі №906/620/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державне підприємство «Укрриба».
Третьою особою надано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.
Також колегією суддів в судовому засіданні, що відбулося 21.09.2020 року, враховуючи приписи ч. 3 ст.269 ГПК України, задоволено клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії договору оренди нерухомого майна  від 31.12.2003р., укладений між ДП «Укрриба» та СВАТ «Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство» та додаткової угоди до вказаного договору від 22.10.2010 року. 
У судове засідання, призначене на 12.10.2020 року, позивач-1 та позивач-2 не забезпечили явку своїх представників, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведене, приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також відсутність поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату та те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача-1 та позивача-2.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за додатково поданими та наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Рішенням сесії Ружинської районної ради народних депутатів від 21.09.1995 року в постійне користування Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству передано земельну ділянку водного фонду, зокрема площею 51,8 га на території Роставицької сільської ради (державний акт на право постійного користування серія ЖТ 05-21 №000042, зареєстрований в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користувачі землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №42 від 24.05.1996).
Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №32-ДП від 15.02.1996 прийнято рішення про приватизацію Житомирського    обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства.
Відповідно до Законів України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі", "Про приватизацію державного майна" і наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №70-ВАТ від 30.07.1999 (а.с. 63, т. 1), під час проведення приватизації на базі Житомирського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства створено сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство "Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство" (СВАТ "Житомиррибгосп").
СВАТ "Житомиррибгосп" згідно даних наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 30.07.1999 на підставі розпорядження голови Ружинської районної державної адміністрації №283 від 30.07.1999 (а.с. 78 том 1).
За змістом п.1.1., п. 3.3. статуту СВАТ "Житомиррибгосп" товариство створене шляхом перетворення Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-водного підприємства та є його правонаступником.
Згідно інформації Регіонального    відділення ФДМУ в Житомирській області від 31.05.2019 № 03/1347 (а.с. 41-42, т. 1) з дати реєстрації СВАТ "Житомиррибгосп" 30.07.1999р. Житомирське обласне державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство припинене.
Виходячи з вищенаведеного, Житомирське обласне державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство припинено в результаті реорганізації (шляхом перетворення) у СВАТ "Житомиррибгосп", на підтвердження чого в матеріалах справи міститься наказ Регіонального відділення ФДМУ №70-ВАТ "Про створення акціонерного товариства" (а.с. 63 том 1), розпорядження голови Ружинської районної державної адміністрації №283 від 30.07.1999 (а.с. 78, т. 1) та статут СВАТ "Житомиррибгосп" (а.с. 84-99, т.1).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що  у відповідності до ст. 108 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації СВАТ «Житомиррибгосп» та ТДВ «Житомиррибгосп» стали правонаступниками прав і обов`язків Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, в тому числі й в частині права користування земельною ділянкою водного фонду згідно державного акту на право постійного користування землею, колегія судів вважає за необхідне зазначити наступне.
    Відповідно до приписів    ст. 37 Цивільного кодексу УРСР та ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в ред. чинній на момент припинення державного підприємства) юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання) (частина 1). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію (частина 2).
Відповідно до    статті 104 Цивільного кодексу України    (в чинній редакції) (далі -    ЦК України), юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Статтею 108 ЦК України    встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.
Частинами 1, 2    ст. 7 Земельного кодексу України (в ред. чинній на час видачі та реєстрації державного акту) визначалося, що користування землею може бути постійним або тимчасовим; постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.
Статтею 92 Земельного кодексу України    (в чинній редакції, далі -    ЗК України) визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене з підстав, передбачених    статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Також відповідні норми містить і ст. 27 Земельного кодексу України (в ред. Закону від 18.12.1990 №561-XII) згідно яких, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.
Здійснивши системний аналіз ст. 37 ЦК УРСР, ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ст.ст. 104, 108 ЦК України, ст. 27 Земельного кодексу України (в ред. Закону від 18.12.1990 №561-XII), ст. 141 Земельного кодексу України (в чинній ред.), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи відбувається у випадку, коли припинення останньої виключає повне правонаступництво, тобто наведені положення    цивільного та земельного законодавства    потрібно застосовувати таким чином, що коли відбувається припинення особи без правонаступництва на певні майнові права (майно), то у такому випадку виникають підстави для припинення права користування земельною ділянкою згідно норм земельного законодавства.    
При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №70-ВАТ від 30.07.1999р. акціонерному товариству було передано цілісний майновий комплекс Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства вартістю 16502015 грн.
Згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства від 30.03.1999р., до статутного капіталу СВАТ "Житомиррибгосп" не увійшло державне майно, зокрема ставки та гідротехнічні споруди, що також підтверджується планом приватизації Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, затвердженого заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 28.11.1999 (а.с. 66-72, т. 1).
Окрім того, як вбачається з плану приватизації Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства (а.с. 66-72, т.1) в ньому наведено чіткий перелік майна, що підлягає приватизації та його загальну вартість, при цьому майнові права на спірну земельну ділянку у вказаному переліку не зазначені.                                        
Як вбачається з інформації Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 30.06.2000 №1568 (а.с. 64-65 т. 1) у переліку нерухомого майна, яке передано у власність СВАТ "Житомиррибгосп", також відсутні спірні земельні ділянки. 
За наведених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що СВАТ "Житомиррибгосп" став правонаступником державного підприємства виключно в частині майна та майнових прав, що зазначені в плані приватизації Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства (а.с. 66-72, т.1), а тому до СВАТ "Житомиррибгосп" не перейшло в порядку правонаступництва право постійного користування на спірну земельну ділянку.
Враховуючи наведене, а також приписи ст. 27 Земельного кодексу України (в ред. від 18.12.1990, Закон №561-XII), ст. 141 Земельного кодексу України (в чинній редакції), колегія суддів дійшла висновку, що з припиненням діяльності Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства відбулося і припинення його права постійного користування на спірну земельну ділянку.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховної Суду від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17.
Наказом регіонального відділення фонду державного майна України по Житомирській області    від 15.05.2003р. №289 процес приватизації СВАТ "Житомиррибгосп" був завершений.
23.01.2012 року здійснено державну реєстрацію ТДВ "Житомиррибгосп", що підтверджується відомостями наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до п. 1.1. Статуту ТДВ "Житомиррибгосп" товариство створене у формі товариства з додатковою відповідальністю шляхом перетворення СВАТ "Житомиррибгосп" та є правонаступником всіх прав та обов`язків СВАТ "Житомиррибгосп". 
Оцінюючи висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, колегія суддів зазначає, що вказана позовна вимога пред`явлена до ТДВ «Житомиррибгосп», яке не набувало права постійного користування на спірну земельну ділянку, в тому числі і в порядку правонаступництва, тому така позовна вимога, не може бути задоволена, з огляду на  відсутність набуття відповідачем відповідного права в минулому. 
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованої на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-21№000042, виданого 24.05.1996р. Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству та прийняття в цій частині нового рішення про відмову в позові.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 № №000042, виданого 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству та скасування запису щодо державної реєстрації зазначеного вище державного акту в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №42, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Кабінету Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.
Враховуючи, що державний акт серії ЖТ 05-21 №000042 від 24.05.1996 (а.с. 100-102, т. 1) був виданий та зареєстрований в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №42 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству, що припинило свою діяльність 30.07.1999р., вказаний державний акт підлягає скасуванню.
При цьому, вимога про скасування запису про реєстрацію державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042 від 24.05.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №42 є похідною від скасування державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-21 №000042, що правомірно враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2019р. в частині задоволення позовних вимог про скасування державного акту та скасування запису про реєстрацію державного акту підлягає залишенню без змін.
При цьому оцінюючи висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ТДВ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 51,8 га, розташовану на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що фактично використовується товариством, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ "Житомиррибгосп", відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752, передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України.
Відповідно до наказу Державного департаменту рибного господарства Мінагрополітики України від 06.06.2003р. №129, вказані гідротехнічні споруди передано на баланс державному підприємству "Укрриба", що підтверджується актом приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" від 22.08.2003 з додатком (а.с.54-57, т. 1).
31.12.2003 року між державним підприємством «Укрриба» (орендодавець) та сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (а.с. 238-243, т. 2).
Згідно додаткової угоди від 22.10.2010 року п.11.1 договору оренди нерухомого майна від 31.12.2003 року викладено в наступній редакції: « 11.1. Цей договір діє до 31 грудня 2023 року».
Згідно акту приймання-передачі (а.с. 244, т. 2), який є додатком до вказаного договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв державне нерухоме майно в оренду в кількості 94 гідротехнічні споруди, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Ружинський, Коростецький, Овруцький, Дзержинський, Радомишльський, Попільняньський райони.
Згідно переліку гідротехнічних споруд, який є додатком до договору оренди нерухомого майна (а.с. 245-248, т. 2)  в оренду було передано, зокрема, гідроспоруди, нагульні стави, зимувальні стави, стави питомники.
За змістом ч.1 ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.
Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт); ставок - штучно створена    водойма    місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів;
Таким чином державним підприємством «Укрриба» фактично було передано в оренду за договором від 21.12.2003 року відповідачу у даній справі гідроспоруди та ставки, що за змістом ст.1 Водного кодексу України є водними об`єктами. 
Надання в оренду водних об`єктів регулюється статтею 14 Закону України «Про аквакультуру». Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону, рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України.
Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України, водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду у комплексі із земельною ділянкою. 
Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України  до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, водними об`єктами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під    смуги відведення    для них.
Таким чином з системного аналізу ст. ст. 1, 14 Закону України «Про аквакультури», ст. ст. 1, 4, 51 Водного кодексу України вбачається, що гідротехнічні споруди та водні об`єкти (зокрема ставки) нерозривно пов`язані землями водного фонду, на яких такі об`єкти розташовані, використання гідротехнічних споруд та водних об`єктів не можливе без використання земельної ділянки під ними. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про те, позовна вимога про звільнення земельної ділянки на якій розташовані гідроспоруди та водні об`єкти, що надані відповідачу в оренду за договором нерухомого майна від 21.12.2003 року, задоволенню не підлягає.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з посиланням на ст. 53 ГПК України, щодо відсутності процесуальної дієздатності у Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області для звернення до суду з позовною заявою у даній справі, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції       та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до    Конституції України     внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України    встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у    статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому        статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого        статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18).
Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріали справи містять повідомлення Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області про наміри звернення прокуратури з позовом до суду (а.с. 135-139, т. 1), колегія суддів дійшла висновку, що прокурором дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.
При цьому, судом враховано ту обставину, що позивачем у даній справі є, зокрема, і Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р.     № 333, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 25.20.2016 року за №1391/29521, Головне управління Держгеокадастру в області (далі – Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території України (пп.13 п.4 Положення про ГУ Держгеокадастру).
Натомість у даній справі розглядається спір про право користування земельною ділянкою, що відповідно до ст. 4 Водного кодексу України належить до земель водного фонду.
Враховуючи, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не наділено повноваженнями на розпорядження землями водного фонду, у нього не виникло право на звернення до суду із даним позовом, тому у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастр у Житомирській області не набув статусу позивача. Оскільки ГУ Держгеокадастру у Житомирській області за результатами вирішення даного спору не набуває майнових прав чи майна, а звернення прокурора з позовом до суду в інтересах вказаного органу в даній справі не впливає на права чи обов`язки інших учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції з наведених підстав скасуванню чи зміні не підлягає.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаціного господарського суду України в постанові від 21.03.2019 року у справі №912/898/18.
Згідно з ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. 
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч.1, 4 ст.277 ГПК України, підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. 
Оцінивши в сукупності матеріали справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення у відповідних частинах. 
Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав часткового скасування судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд                            

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" - задоволити частково.
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 р. у справі №906/620/19 в частині задоволення позовної вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованої на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-21№000042, виданого 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству та в частині зодоволення позовної вимоги про зобов`язання товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 51,8 га, розташовану на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі - скасувати та прийняти в цих частинах нове рішення.
3. В задоволенні позову в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою, площею 51,8 га, розташованої на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-21№000042, виданого 24.05.1996 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству - відмовити.
4. В задоволенні позову в частині зобов`язання товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 51,8 га, розташовану на території Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі - відмовити.
5. В решті рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 р. у справі №906/620/19 залишити без змін.
6. Стягнути з Прокуратури Житомирської області (10002, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, код 02909950) на користь товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (13600, Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул. Київська, 60, код 00476843) 5763 грн. (п`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору за розгляд апеляційної скарги.
7. Господарському суду Житомирської області видати судовий наказ.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.