ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2020 р.           Справа№ 910/18223/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.       
за участю представників: 
від позивача - Павлік О.М., адвокат, довіреність б/н від 01.02.20;
від відповідача - представник не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 03.08.2020) за позовом Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 про стягнення 1  543  782,36 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Підприємство зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства № 273904 про стягнення заборгованості у сумі 2 115 287,28 грн. за договорами № Б67-2017/УКР від 12.04.2017 р. та № Б70-2017/УКР від 08.08.2017 р. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 р. вказані вимоги позивача були роз`єднані шляхом виділення їх у самостійні провадження з наступним присвоєнням таким вимогам окремого номеру справи. Зокрема, предметом розгляду даного спору є стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки продукції № Б70-2017/УКР від 08.08.2017 р. в сумі 1 543 782,36 грн., яка складається із основного боргу - 1 221 197,33 грн., інфляційних втрат - 247 495,03 грн. та 3 % річних - 75 090,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 провадження за позовом Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства     №273904 про стягнення заборгованості у сумі 1 543 782,36 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 3 490,00 грн. закрито; позов Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства №273904 про стягнення заборгованості у сумі 1  540 292,36 грн. задоволено частково; стягнуто з Комунального автотранспортного підприємства №273904 на користь Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" основний борг в сумі 1 217   707,33 грн., інфляційні втрати у сумі 205    809,56 грн., 3 % річних у сумі 75    090,00 грн., судовий збір у сумі 22  479,11 грн. У решті позовних вимог відмовлено.
При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати товару за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на  оплату, а також вказує про ненадання позивачем доказів виконання ним умов договору в частині отримання копії заявки від відповідача, на підставі якої він здійснив поставку товару, та дотримання встановлених договором строків.
Також, скаржник вказує, що оскільки постачальник не надав доказів виконання ним необхідних умов для перерахування коштів покупцем, відповідно у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати додаткових нарахувань.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не  скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень  суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також  з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної позиції скаржника,  вона  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між Підприємством зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" (Постачальник) та Комунальним автотранспортним підприємством №273904 КАТП-273904 (покупець) 08.08.2017 р. укладено договір поставки № Б70-2017/УКР, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити товар - ходові частини спеціальної техніки в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у специфікації (додаток № 1 договору) за адресою покупця (м. Київ, вул. Охтирська, 8), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його (п. 1.1).
Згідно п. 1.2 договору загальна сума договору (загальна вартість товару) складає  1 371   197,33 грн. з ПДВ.  
Відповідно до п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється згідно накладних по факту поставки товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів.
Специфікацією до договору, яка також була викладена у додатковій угоді                  № 1 від 04.09.2017 р., сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну за одиницю та загальну вартість в сумі 1  371  197,33 грн.
На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1  371   197,33 грн., що підтверджується копією видаткової накладної № 1861 від 11.09.2017 р., підписаною представниками сторін.
Відповідач, в свою чергу, частково розрахувався за отриману продукцію на суму 150 000,00 грн., у зв`язку з чим, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом у покупця була наявна заборгованість в сумі 1 221 197,33 грн.
Враховуючи несплату вказаної суми заборгованості відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Після подання позовної заяви у даній справі до суду, відповідачем було сплачено ще частину заборгованості на сумі 3 490,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5487 від 17.06.2020 р.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі  ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі  статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється згідно накладних по факту поставки товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів.
Як вже було вказано, позивач 11.09.2017 здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем, на суму 1  371   197,33 грн.
Відповідач, в свою чергу, зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, частково оплативши до звернення позивача до суду з позовом у даній справі суму 150 000,00 грн.
Після звернення позивача до суду з позовом у даній справі відповідач здійснив часткову оплату    товару в сумі 3 490,00 грн.
Пунктом 2 ч. 1   ст. 231 Господарського процесуального кодексу України    визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми    ГПК    можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.    Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 3 490,00 грн. після звернення позивача з позовом до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо закриття провадження у справі                                №910/18223/19 в цій частині суми основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.
Доказів оплати решти суми боргу у розмірі 1 221 197,33 грн. відповідачем місцевому господарському суду подано не було.
Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару настав.
Доводи апелянта про ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати товару за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на  оплату, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно умов договору (п. 3.2) виконання грошового зобов`язання покупцем  не пов`язано з отриманням ним від постачальника рахунку - фактури.
Так, відповідно до п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється згідно накладних по факту поставки товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів.
Позивачем доведено обставини передачі товару відповідачу та його отримання останнім, у зв`язку з чим у покупця наявний обов`язок з оплати отриманого товару у встановлений договором строк.
Окрім наведеного, колегія суддів зазначає, що рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Крім цього, ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів Цивільного кодексу України,  тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплати.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №910/32579/15.
З огляду на викладене, вказані доводи скаржника про ненастання строку оплати отриманого товару відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю. 
Стосовно доводів апелянта про ненадання позивачем доказів виконання ним умов договору в частині отримання копії заявки від відповідача, на підставі якої він здійснив поставку товару, та дотримання встановлених договором строків, колегія суддів зазначає наступне.
Так, скаржник, посилаючись на вказані обставини, не зазначає при цьому наслідків, які були йому спричинені вказаним вище, а також не наводить доводів з відповідним обґрунтуванням стосовно того, яким чином за умови отримання ним товару від позивача, покупця повинно бути звільнено від його оплати.
Отже, наведені твердження апелянта не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи наведене, у відповідача наявний обов`язок з оплати коштів у розмірі 1 221 197,33 грн.
Позивачем також було заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 75   090,00 грн. та інфляційні в сумі 247 495,03 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі. 
Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення  вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 75   090,00 грн. та інфляційних в сумі 205 809,56 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.
Доводи апелянта про те, що оскільки постачальник не надав доказів виконання ним необхідних умов для перерахування коштів покупцем, відповідно у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати додаткових нарахувань, колегією суддів відхиляються, оскільки як вже було встановлено судом, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом настав, вказане зобов`язання  належним чином з боку покупця у встановлений договором строк не виконано, а тому позивач набув право на стягнення  3 % річних та інфляційних.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  відповідача у справі.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 30.11.2020 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                М.А. Руденко