Ухвала
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 623/588/20
 
провадження № 61-12834ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду про порушення цивільних прав органом державної влади,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 липня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків касаційної скарги щодо сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, зазначення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, викладення касаційної скарги державною мовою.
 
У жовтні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 вересня 2020 року, у яких заявник звертає увагу на правомірність свого клопотання про звільнення від сплати судового збору.
 
Надаючи оцінку поданим матеріалам на усунення недоліків касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 14 вересня 2020 року не усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від14 вересня 2020 року заявнику запропоновано викласти касаційну скаргу державною мовою, посилаючись на частину першу статті ЦПК України, частину першу статті 10 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10?рп/99).
 
У наданих на виконання вимог ухвали матеріалах заявник висловив свою незгоду з вказаними висновками, вказуючи, що обов`язок ведення діловодства державною мовою стосується виключно судів, а посилання на частину першу статті 10 Конституції України є неспроможними.
 
Суд зазначає, що незгода заявника з нормами чинного законодавства та вибірковість в обґрунтуванні вказаної позиції не впливає на імперативність положень, що визначають обов`язковість використання державної мови при здійсненні державними органами своїх повноважень, зокрема при веденні документації.
 
Крім того, заявник не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору, зазначає, що отримані у 2019 році кошти не є доходом заявника відповідно до положень пункту 165.1.1 статті 165 Податкового кодексу України, відтак судовий збір перевищує 5% його річного доходу за 2019 рік .
 
Враховуючи, що зазначеною нормою Податкового кодексу України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку  оподатковуваного доходу, тому посилання заявника на вказану обставину є безпідставними.
 
З огляду на те, що заявнику надавався строк для виконання вимог ухвали, однак недоліки касаційної скарги не усунуто, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 липня 2020 року вважати неподаною і повернути заявнику.
 
Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           Н. Ю. Сакара