ц[1]
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
21 серпня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Федорова Д.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Федорова Д.С. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
 
Згідно постанови, ОСОБА_1 19.02.2020 року о 00 год. 35 хв., керував автомобілем «Опель» н.з.   НОМЕР_1  по вул. Кільцева дорога, навпроти вул. Зодчих, 18 в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
На вказану постанову захисник Федоров Д.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП, оскільки суд поверхнево розглянув дану справу, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставини справи, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи. 
При цьому зазначає, що пунктом 2.5 ПДР України встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, однак в даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була зумовлена пропозицією працівників патрульної поліції, які під час спілкування з водієм ОСОБА_1 запропонували останньому один з двох варіантів: проїхати до лікаря нарколога або відмовитись від проходження огляду. Тобто незважаючи на те, що за відмову водія від проходження огляду настає відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими фактично видано адміністративне правопорушення за законне право ОСОБА_1 .
Також апелянт вказує, що Законом України «Про Національну поліцію» на працівників поліції покладено обов`язки саме попереджати та запобігати вчиненню адміністративних правопорушень, а не підбурювати осіб до їх вчинення, видаючи такі дії за законні права громадян, з метою подальшого складання стосовно них протоколу про адміністративне правопорушення.   
Отже, на переконання апелянта, вказані обставини свідчать про провокацію з боку працівників поліції до вчинення громадянами адміністративних правопорушень, а тому, з огляду на практику ЄСПЛ, та порушення працівниками поліції вимог Закону України «Про Національну поліцію», в даному випадку ОСОБА_1 незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.      
 
Крім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки ОСОБА_1 не повідомлявся про час та місце розгляду справи і не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови, копія якої йому не направлялась, а про існування вказаної постанови він дізнався лише 28.04.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, з урахуванням наведених апелянтом обставин, вважає можливим поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки пропущений він був з поважних причин. 
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, з огляду на наступне.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушені ним п.2.5 ПДР України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені в апеляційній скарзі його захисника та пояснив, що 19.02.2020 року приблизно о 00 год. 35 хв. в м. Києві на вул. Кільцева дорога був зупинений поліцейськими, оскільки на його автомобілі не підсвічувався номерний знак. Після перевірки документів поліцейські спочатку запропонували йому пройти тест на алкогольне сп`яніння, на що він погодився, однак після залучення свідків працівники поліції повідомили їм, що є підозра щодо перебування водія в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та запропонували йому ( ОСОБА_1 ) проїхати до лікаря-нарколога або відмовитись від проходження огляду. Оскільки була пізня година, він відмовився їхати до лікаря нарколога, після чого працівники поліції склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомивши при цьому, що рішення за наслідками розгляду цього протоколу буде приймати суд.  
 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя в оскаржуваному рішенні послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №422383 від 19.02.2020 року, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також на відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, як на докази винуватості  ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) інспектора поліції (а.с. 4), після залучення свідків поліцейський роз`яснює їм, що є підозра щодо перебування водія в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, після чого пропонує водію ОСОБА_1 проїхати до лікаря-нарколога для проведення його огляду на стан сп`яніння або відмовитись від огляду, на що останній повідомив, що відмовляється їхати до медичного закладу і вказані свідки зафіксували відмову водія ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях.
 
Так, порядок проходження огляду осіб на стан сп`яніння чітко визначений і регламентований статтею 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція).
 
Перевіркою матеріалів даної справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений за відмову останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 1), проте наявний у справі відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського (а.с. 4) свідчить, що поліцейські не визначились зі станом водія ОСОБА_1 і в присутності свідків вказують на наявність у нього «ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння», проте в порушення вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», а одразу запропонували проїхати до лікаря-нарколога або відмовитись від проходження такого огляду, після чого склали протокол за відмову від проходження огляду саме на стан наркотичного сп`яніння. 
 
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що працівники поліції діяли в порушення порядку встановленого статтею 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, оскільки згідно вимог Розділу ІІ цієї Інструкції огляд водія на стан алкогольного проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного   засобу   з    використанням    спеціальних    технічних   засобів, 
 
дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом в присутності двох свідків і лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, а також у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
 
Отже, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки процедура огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння була проведена з порушенням вимог ст. 266 КУПАП, а тому з огляду на положення ч.5 цієї статті та вимог п.22 вищевказаної Інструкції, такий огляд вважається недійсним.
 
За викладеним, оскаржувана постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2020 рокуне може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а провадження в справі відносно ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року стосовно  ОСОБА_1 .
 
Апеляційну скаргу захисника Федорова Д.С., подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                  Суддя 
Київського апеляційного суду                                                               І.М. Сілкова   

 

 

 

 

Провадження: №33/824/1895/2020 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
Справа: №759/4069/20
Головуючий у І інстанції: Бабич Н.Д.
Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.