Ухвала 
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 189/995/19
провадження № 61-14216св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко Марина Григорівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Макарова М. О., Ткаченко І. Ю., від 07 вересня 2020 року,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із позовом до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М. Г., про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовін, на підставі договору дарування від 05 грудня 2000 рокує власником будинку АДРЕСА_1 .
За вказаною вище адресою зареєстрована його колишня дружина - ОСОБА_2 , шлюб з якою розірвано рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року.
Оскільки  ОСОБА_2 не є членом його сім`ї, спільне господарство вони не ведуть, вона не має права на проживання та користування житловим будинком.
Крім того, у позивача виникла необхідність відчуження будинку, але він не може реалізувати свої права через те, що там зареєстрована його колишня дружина.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області, у складі судді Пустовар О. С., від 13 березня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Усунуто ОСОБА_1 , як законному власнику, перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим житловим будинком. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони спільно не проживають, спільним побутом не пов`язані, не ведуть спільне господарство, і не є членами сім`ї, а тому право користування відповідача чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Звертаючись з позовом до суду  ОСОБА_1 посилався на те, що сторони розірвали шлюб, а сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту (пункт 4 частини першої статті 406 ЦК України), отже при припиненні сімейних відносин та ведення спільного господарства припиняється й дія сервітуту.
Статтею 402 ЦК України визначено джерела встановлення сервітуту, який може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Тобто сервітут не виникає з будь-яких правовідносин з приводу користування нерухомим майном, в даному випадку будинком, а має бути встановлений у законний спосіб. Саме по собі вселення у будинок не тягне виникнення у такої особи сервітутного права на це майно в розумінні закону, який і не містить норми права про виникнення в цих осіб саме сервітуту на житло.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають державній реєстрації і речові права, похідні від права власності, зокрема і право користування (сервітут).
Відповідно до частини другої статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Отже, сервітут на будинок виникає з моменту державної реєстрації такого речового права.
Закон не містить виключень з обов`язку реєстрації права сервітуту у залежності від джерела його встановлення.
У справі відсутні докази державної реєстрації сервітуту відповідача на спірну квартиру, а тому не можна вважати, що таке право у неї виникло, відповідно й не може бути припинено за частиною другою статті 406 ЦК України, крім того, таких вимог у справі позивач не заявляв.
Таким чином, законної підстави про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком не було.
Також, з цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком, так як цим порушується його право власності, а саме він не може продати належний йому будинок.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року та залишити в силі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 235/9835/15-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження                    № 12-15цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 14-298цс19. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
01 жовтня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому призначає справу до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган реєстрації при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко Марина Григорівна, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Інформацію про дату розгляду справи і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді 	А. І. Грушицький   	
 	В. С. Висоцька  	
 	І. М. Фаловська