ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 року          м. Дніпро         Справа №  904/7825/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя           Вечірко І.О. (доповідач),                                                                                                              
судді                                 Коваль Л.А., Чередко А.Є.,
секретар                    Манчік О.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні 
          скарги           Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни 
          та                     Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
          на рішення          Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018р.                 (повний текст складено  27.12.2018р.)  
          у справі          № 904/7825/17 (головуючий суддя -  Панна С.П., судді                    Мельниченко І.Ф., Ліпинський О.В., м. Дніпро)
          за позовом          Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро    
          до                    Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
          третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 
          про                     виселення з приміщення нежитлової будівлі та стягнення заборгованості у розмірі 115 871,80 грн. за договором оренди 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст  рішення суду першої інстанції.

У серпні 2017р. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.09.2017р. просило: 
- виселити  Фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну  з нерухомого майна, а саме: будівлі магазину (реєстраційний номер 662496712110)  загальною площею  141,0 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, буд. 126, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця";
- стягнути з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь  Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"  заборгованість з орендної плати  по  договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. за січень-травень 2017р. у розмірі 40 671,68 грн. та неустойки за квітень-травень 2017р. у розмірі 46 377,34 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2018р., позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 05.06.2018р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2018р. скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Після нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018р.  позов задоволено частково: 
- стягнуто з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати по договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. за січень-травень 2017р. у розмірі 40 671,68 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 747,56 грн.; 
- в  іншій частині позовних вимог відмовлено; 
- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни судовий збір сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги у сумі 2 697,68 грн. та судовий збір сплачений відповідачем за подачу касаційної скарги у сумі 4 904,87 грн. 

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

          Фізична особа - підприємець Ментій Тетяна Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018р. в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованості з орендної плати по договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. за січень-травень 2017р. у розмірі 40 671,68 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 747,56 грн.,  відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. 

Також, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ФОП Ментій Т.М. з нерухомого майна та стягнення з відповідача суми неустойки. 

          2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що:
- висновки суду першої інстанції про продовження дії договору оренди до 31.05.2019р. та безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за квітень-травень 2017р. не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Позивач направляв на адресу відповідача лист № НКМ-07/316 від 13.04.2017р., яким запропонував погодити внесення змін, в тому числі до договору оренди від 07.07.2009р. № 12/02-3489-ОД і повернути підписані та скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017р. шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. До додатку до листа були додані додаткові договори, підписані позивачем. Однак, судом не було прийнято до уваги  той факт, що підписаний примірник додаткового договору до договору оренди, відповідно до якого строк дії договору міг бути встановлений до 31.05.2019р. не був повернутий позивачем та в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення або передачі відповідачем позивачу такого примірника, що повністю спростовує висновки суду про продовження строку дії договору до 31.05.2019р. Таким чином, на думку позивача, договір оренди нерухомого майна припинив свою дію - 31.03.2017р.;
- місцевий господарський суд не взяв до уваги також, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача із листом про намір щодо продовження строку дії договору оренди, як передбачено п. 5.18 договору оренди                          № 12/02-3489-ОД;
- щодо доводів суду першої інстанції про те, що лист № НКМ-07/316 був направлений лише 21.04.2017р. та фактично отриманий орендарем 05.05.2017р., що позбавило відповідача можливості повернути підписаний проект додаткового договору у визначений позивачем строк - до 24.04.2017р., позивач звертає увагу на те, що норми чинного законодавства не містять обмежень щодо направлення пропозицій щодо укладення угоди, в якій встановлений строк дії, що в подальшому може бути узгоджений сторонами;
- суд першої інстанції не врахував також той факт, що при здійсненні правонаступництва на умовах договорів та вимог чинного законодавства,  суми за  платіжними дорученнями № 188 від 06.07.2009р. та № 214 від 30.07.2009р. не було передано третьою особою до позивача як правонаступника за договором оренди. Взагалі третя особа не повідомляла позивача про наявність будь-яких завдатків, які могли б бути зараховані в рахунок орендної плати. Зазначені платіжні доручення не можуть бути належними та допустимими доказами при розгляді даної справи, як такі, що підтверджують внесення відповідачем завдатку згідно з п. 3.6. договору оренди та необхідності зарахування позивачем в якості орендних платежів. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів перерахування завдатку у розмірі орендної плати за три базових місяці на рахунок залізниці - балансоутримувача. 

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що:
- приймаючи рішення про стягнення заборгованості з орендної плати по договору оренди за січень-травень 2017р. у розмірі 40 671,68 грн. суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що предметом позову є ті обставини, що у зв`язку з закінченням (або припиненням) дії договору саме 31.03.2017р. виникла заборгованість за вказаний період. Таким чином, в даному випадку предмет позову складається із двох основних складових частин: закінчення строку договору саме 31.03.2017р. та виникнення заборгованості в сумі 40 671,68 грн. у зв`язку із закінченням (або припиненням) дії договору;
          - разом з тим, судом встановлено, що дія основного договору оренди продовжена до 31.05.2019р., що з урахуванням змісту позовних вимог не давало можливості стягнення будь-яких платежів за січень-травень 2017р. Відповідні стягнення могли бути проведені за інших обставин (іншого предмету позову) не пов`язаних із закінченням строку дії договору. В даному випадку суд вийшов за межі предмету позову;
- позивач мав право на пред`явлення позову в межах тільки виплат 30 % орендної плати, а щодо стягнення 70 %  він був неналежним позивачем;
- під час розгляду справи сторони визнавали той факт, що станом на 01.01.2017р. будь-яка заборгованість по оплаті орендної плати була відсутня, оскільки позивач отримав на свою користь фактично 100 % орендної плати. Починаючи з 01.01.2017р. (в межах строку предмету спору), відповідачем на користь позивача щомісячно сплачувалося по 30 % орендної плати;
- переплата з урахуванням 20 % НДС становить 78 002,53 грн., які у відповідності до вимог договору оренди повинні були бути зараховані позивачем як оплату за наступні місяці оренди, що за будь-яких обставин виключало наявність предмету спору у даній справі.
2.2. Узагальнені доводи  учасників провадження у справі, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог - залишити без змін. Посилається на те, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про виселення відповідача з об`єкту оренди, оскільки договір оренди діяв як на момент подання позовних вимог, так і на момент прийняття судового рішення та не був визнаний недійсним. З урахуванням того, що орендодавцем фактично не було направлено на адресу відповідача заяву про припинення спірного договору оренди або заперечення щодо його поновлення на новий строк, а зміст листів № НКМ-07/316 від 13.04.2017р. та № 268/ДН-2 від 01.06.2017р. по своїй суті не спрямований на припинення договору оренди, господарським судом вірно встановлено факт пролонгування дії договору оренди додатковою угодою від 19.06.2017р. по 31.05.2019р. включно. Право вимоги сплати неустойки може виникнути у орендодавця тільки в разі припинення дії договору оренди та неповернення майна у встановлені договором строки. У даній справі дія договору продовжена до травня 2019р. В зв`язку з чим рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині сплати неустойки прийнято у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права. 

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить відмовити у задоволенні цієї апеляційної скарги. Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу відповідача третя особа просить її задовольнити. У вказаних відзивах на апеляційні скарги третя особа посилається на те, що єдиним власником спірного майна є держава в особі Кабінету Міністрів України, а тому висновок позивача про те, що він відповідно до ст. 85 ГК України та ст. 115 ЦК України з 21.10.2015р. набув право власності на нерухоме майно згідно з договором оренди та став орендодавцем не відповідає вимогам законодавства. Правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності позивача на майно, що є об`єктом оренди за спірним договором на момент підписання додаткової угоди від 10.03.2016р. були відсутні. 

Позивач в письмових поясненнях просить його апеляційну скаргу задовольнити та посилається на те, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.02.2020р. у справі № 918/792/18 звернула увагу, що Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту зального користування" не обумовлює факт переходу від підприємств залізничного транспорту до Товариства як правонаступника усіх прав та обов`язків на відповідне нерухоме майно,  вчиненням Товариством дій з переоформлення правовстановлюючих документів на таке майно, а також не пов`язує момент переходу зазначених прав до Товариства з моментом реєстрації за ним таких прав… Приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна. Не вчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна,  які внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ "Українська залізниця" від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації. Таким чином, на момент укладення додаткового договору, за яким 100 % орендної плати за орендоване майно має отримувати позивач як орендодавець - власник відповідного майна, останній був належним власником спірного майна на підставі закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020р. у  справі № 904/5881/18.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2019р. (головуючий суддя - Пархоменко Н.В., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) відкрито провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, розгляд скарги призначений у судове засідання на 19.03.2019р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019р. (головуючий суддя - Пархоменко Н.В., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) відкрите провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця",  розгляд скарги призначений у судове засідання на 19.03.2019р.
В судовому засіданні 19.03.2019р. оголошено перерву до 02.04.2019р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2019р. зупинено провадження у даній справі на період до набрання чинності рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5881/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни про визнання недійсним додаткового договору від 10.03.2016р. до договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р.
Через неможливість головуючого судді Пархоменко Н.В. продовжувати розгляд апеляційних скарг у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 05.11.2019р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, за результатами якого для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя -   Вечірко І.О., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.11.2019р. справу прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів; поновлено апеляційні провадження у справі; задоволено клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та залучено до участі у справі правонаступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях; розгляд апеляційних скарг призначено на 20.11.2019р.
В судовому засіданні 20.11.2019р. оголошено перерву до 18.12.2019р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019р. зупинено апеляційні провадження у справі до вирішення Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 918/792/18 та вирішення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справи  № 904/5881/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Фізичної особи - підприємця Ментій Т.М. про визнання недійсним додаткового договору від 10.03.2016р. до договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020р. поновлено апеляційні провадження, розгляд апеляційних скарги призначено в судовому засіданні на 16.09.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020р. відкладено розгляд справи на 21.10.2020р. 
21.10.2020р. в судовому засіданні представники сторін надали пояснення по апеляційним скаргам, представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги відповідача. 
В судовому засіданні 21.10.2020р. оголошено перерву до 18.11.2020р.
Представники сторін в судовому засіданні 18.11.2020р. надали додаткові пояснення по апеляційним скаргам.
Третя особа наданими їй процесуальними правами не скористалася та не направила в судове засідання 18.11.2020р. свого повноважного представника, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника провадження  у справі, дійшов висновку про можливість розгляду справи 18.11.2020р. за відсутності представника третьої особи.  

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

07.07.2009р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3489-ОД.
Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - будівлю магазину площею 141 кв.м., розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, і перебуває на балансі державного підприємства "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 28.02.2009р. і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 367 497 грн. (п. 1.1. договору)
Орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (п. 2.1. договору). 
Зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три (базових) місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди (п. 3.11. договору).
Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати оренду плату у співвідношенні, визначеному у п. 3.6. цього договору, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі, сплати податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Щомісячно не пізніше 15 числа звітувати орендодавцю та балансоутримувачу про внесення орендної плати, скоригованої на індекс інфляції, до державного бюджету та на розрахунковий рахунок балансоутримувача з одночасним наданням копій платіжних доручень з відміткою обслуговуючого банку (п. п. 5.2., 5.4. договору).
На виконання умов договору оренди № 12/02-3489-ОД орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в оренду будівлю магазину вартістю 367 497 грн. за актом приймання-передачі від 07.07.2009р. приміщення площею 141 кв. м. у будівлі, що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця" за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126.
Договір укладено строком на 1 рік та він діє з 07.07.2009р. до 06.07.2010р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органом пожежного нагляду та узгодження балансоутримувача, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі (п. 10.1. договору).
Додатковими договорами до договору оренди № 12/02-3489-ОД сторонами було неодноразово продовжено строк дії даного договору, а саме: додатковим договором від 22.04.2010р. строк дії договору продовжено до 05.07.2013р.; додатковим договором від 28.08.2013р. строк дії договору продовжено до 31.12.2013р. (включно); додатковим договором від 01.04.2014р. строк дії договору продовжено до 31.12.2014р. (включно); додатковим договором від 14.11.2014р. строк дії договору продовжено до 31.03.2015р. (включно).
Також, додатковим договором від 26.02.2015р. третя особа і відповідач внесли зміни до абз.  2 п. 10.1 договору оренди № 12/02-3489-ОД, виклавши його у наступній редакції: "Цей договір є пролонгованим з 01.04.2015р. до моменту створення (реєстрації) ПАТ "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018р.".
У зв`язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця", між останнім і фізичною особою-підприємцем ФОП Ментій Т.М. було укладено додатковий договір від 10.03.2016р. до договору оренди № 12/02-3489-ОД, згідно з п. 1 якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди № 12/02-3489-ОД, є ПАТ "Українська залізниця". Пункт 3.6 договору оренди № 12/02-3489-ОД викладено сторонами в новій редакції: "Орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", код ЄДРПОУ одержувача -                  № 40081237 /ч.н.250, банк одержувача - ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" Дніпровське регіональне відділення, МФО 322959 рахунок № НОМЕР_2 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним".
Згідно з п. п.  11, 12 додаткового договору від 10.03.2016р. умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015р. Цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2016р. включно. Усі інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін.
10.03.2016р. сторонами даного додаткового договору підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна, згідно з п. п. 1, 2 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (об`єкт оренди) - будівля магазину площею 141 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 20.06.2013р. і становить за незалежною оцінкою 309 072 грн. Об`єкт оренди обліковується на балансі структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця"  ПАТ "Українська залізниця".
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2019р., залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019р. у справі № 904/5881/18 задоволено позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни про визнання додаткового договору до договору оренди недійсним.  Визнано недійною з моменту укладення додаткову угоду від 10.03.2016р. до договору № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. оренди державного окремого нерухомого майна. Постановою Верховного Суду від 23.06.2020р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2019р. та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019р. скасовано. Прийнято нове рішення. У задоволенні позову відмовлено. 
Правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" стосовно прав та обов`язків РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, як первісного орендодавця за договором оренди                           № 12/02-3489-ОД, випливає з положень ст. ст. 115, 329, 770 ЦК України, ст. 85 ГК України,  ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. ст. 2, 4, 5, 6 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", а також підтверджується передавальним актом від 03.08.2015р. і зведеним переліком майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", затвердженими Міністерством  інфраструктури України 18.08.2015р., згідно з якими орендоване відповідачем за договором оренди № 12/02-3489-ОД нерухоме майно було передано державним підприємством "Придніпровська залізниця" до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".
Укладаючи додатковий договір від 10.03.2016р. до договору оренди № 12/02-3489-ОД, сторони погодили, що заміна сторони орендодавця відбувається у зв`язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", орендодавцем майна за договором оренди № 12/02-3489-ОД є ПАТ "Українська залізниця".
У подальшому, додатковими договорами від 18.03.2016р., від 18.07.2016р., від 15.09.2016р., від 29.11.2016р.  сторони встановлювали новий строк дії договору, а відповідно до останнього додаткового договору сторонами погоджено, що договір оренди діє  до 31.03.2017р. включно. 
Крім того, додатковим договором від 25.10.2016р. п. 3.1 договору оренди                                № 12/02-3489-ОД доповнено абз. 2 та викладено в такій редакції: "Орендна плата, визначена за домовленістю сторін, з 01.10.2016р. становить 10 983,00 грн. без ПДВ".
В листі № НКМ-07/316 від 13.04.2017р., адресованому відповідачу, позивач повідомив орендаря, що протокольним рішенням засідання правління ПАТ "Укрзалізниця" від 29.03.2017р. № Ц-57/25 зокрема ухвалено продовжити дію договору  оренди від 07.07.2009р.   № 12/02-3489-ОД та інших договорів до 31.05.2017р. При цьому відповідачу запропоновано погодити внесення змін до договору оренди від 07.07.2009р. № 12/02-3489-ОД та інших договорів і повернути підписані та скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017р. шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. В листі вказано про наявність доданих до нього додаткових договорів. 
Також у вказаному листі зазначено, що за вимогою ПАТ "Укрзалізниця", відповідачу необхідно по терміну завершення договорів оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодуванням витрат балансоутримувача.
На підтвердження доказів направлення листа від 13.04.2017р. позивачем надано суду копію поштової квитанції від 21.04.2017р. та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Листом від 01.06.2017р. № 268/ДН-2 орендодавець повідомив орендаря про закінчення терміну дії договору оренди 31.03.2017р. та зазначив, що за вимогою ПАТ "Укрзалізниця" відповідачу по терміну завершення договорів необхідно повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі. На підтвердження доказів направлення зазначеного листа позивач надав суду копію опису вкладення до цінного листа та поштову квитанцію від 08.06.2017р.
Позивач зазначає, що на час звернення із позовною заявою майно відповідачем не повернуто, а орендар продовжує ним користуватись та не реагує на звернення орендодавця щодо його повернення. При цьому, в результаті проведеної 01.06.2017р. перевірки представниками орендодавця використання нежитлової будівлі, було встановлено, що в будівлі ведеться торгівельна діяльність, товар, обладнання та інвентар знаходяться в орендованих приміщеннях. Орендар не звільнив займане ним приміщення та не повернув орендоване майно.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду. 

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав  для виселення відповідача з орендованого приміщення, сплати відповідачем заборгованості з орендної плати, нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим приміщенням за час прострочення.
Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в ст. 759 ЦК України та ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 ЦК України).
07.07.2009р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3489-ОД.
Договір укладено строком на 1 рік та він діє з 07.07.2009р. до 06.07.2010р. 
Матеріали справи свідчать, що дія договору оренди № 12/02-3489-ОД віл 07.07.2009р. неодноразово продовжувалась згідно з додатковими договорами. Так, відповідно до додаткового договору від 29.11.2016р.  сторони погодили, що договір оренди діє  до 31.03.2017р. включно.
Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, встановив, що сторонами 19.07.2017р. було укладено додатковий договір про продовження дії договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. до 31.05.2019р. включно. 
Матеріали справи свідчать, що такий додатковий договір був наданий відповідачем до суду касаційної інстанції. 
В наданому відповідачем примірнику додаткового договору від 19.06.2017р. до договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 07.07.2009р. № 12/02-3489-ОД зазначено, що відповідно до протокольного рішення засідання правління ПАТ "Укрзалізниця" від 29.03.2017р. № Ц-57/25 сторони дійшли згоди про внесення змін до договору оренди від 07.07.2009р. № 12/02-3489-ОД шляхом викладення абз. 2 п. 10.1. договору в наступній редакції: "Цей договір діє з 01.04.2017р. по 31.05.2019р. включно". При цьому, апеляційний господарський суд звертає увагу, що кінцева дата дії договору містить виправлення з "2017р." на "2019р" (т. 2, а. с. 147). 
Із листа позивача № НКМ-07/316 від 13.04.2017р. вбачається, що протокольним рішенням засідання правління ПАТ "Укрзалізниця" від 29.03.2017р. № Ц-57/25 ухвалено, зокрема, продовження дії договору від 07.07.2009р. № 12/02-3489-ОД до 31.05.2017р.
За наведених обставин, слід прийти до висновку, що наданий відповідачем доказ не може свідчити про укладення сторонами додаткового договору про продовження дії договору оренди до 31.05.2019р. Також, необхідно звернути увагу, що відповідач не надав суду доказів направлення ним на адресу позивача примірника договору із виправленою датою строку дії договору. 
Суд першої інстанції не  звернув уваги на зазначені вище обставини та помилково вважав, що строк дії договору оренди було визначено додатковим договором від 19.06.2017р.
Разом із тим, при  визначенні строку дії договору оренди на час звернення позивача з даним позовом суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Згідно із ст. 764 ЦК України у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.  
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.
Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами законодавства визначено умови, за  яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього (аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.06.2020р. у справі № 904/7826/17, 09.07.2019р. у справі № 906/745/18, від 28.05.2019р. у справі                       № 911/2980/17, від 04.09.2018р. у справі № 925/1223/17).
Підстави пролонгації договорів оренди державного та комунального майна у вигляді так званої "мовчазної згоди" сторін вичерпно врегульовано положеннями ст. 764 ЦК України, ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020р. у справі № 910/5410/19).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Законодавцем як одну із засад (принципів) господарського судочинства визначено змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України). Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі                     № 910/18036/17.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", передбачений ст. 79 ГПК України, на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms") згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996р.).
Матеріали справи свідчать, що позивач в листі № НКМ-07/316 від 13.04.2017р. запропонував відповідачу погодити внесення змін до договорів оренди, в тому числі договору № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р.  і повернути позивачу підписані та скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017р. шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. У вказаному листі містилось застереження  щодо необхідності по закінченню терміну договорів оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувачу. Крім того, позивачем попереджено, що згідно з умовами договору оренди , якщо орендар не виконає  обов`язок щодо повернення майна після припинення дії договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення, штрафу та пені від суми заборгованості. 
Позивач,  посилаючись на направлення 21.04.2017р. листа № НКМ-07/316 від 13.04.2017р., на підтвердження доказів направлення вказаного листа надав суду поштову квитанцію від 21.04.2017р., яка свідчить про направлення на адресу ЛЕНТИЙ  поштового відправлення № 5001200935614. Також позивачем додано копію рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення № 5005400125198.
Таким чином, номер поштового відправлення, зазначений в поштовій квитанції не збігається із номером поштового відправлення, зазначеним в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Також, позивачем не надано суду опису вкладення до цінного листа. 
За наведених обставин, вказані докази не можуть свідчити про направлення позивачем саме 21.04.2017р. на адресу відповідача листа від 13.04.2017р. та проекту додаткового договору до договору оренди.
Крім того, в листі від 01.06.2017р. № 268/ДН-2, адресованому відповідачу, позивач прямо звертає увагу на ту обставину, що ПАТ "Укрзалізниця" не отримало надіслані орендарю поштою 04.05.2017р. лист від 13.04.2017р. № НКМ-07/316 та додаткові договори до договорів оренди, серед яких зазначено і договір № 12/02-3489-ОД. Оскільки термін дії договорів оренди, в тому числі і договору № 12/02-3489-ОД, закінчився 31.03.2017р., позивач просив відповідача повернути балансоутримувачу орендоване майно протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодуванням витрат балансоутримувача. Вказаний лист направлено на адресу відповідача 08.06.2017р., що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення. 
Слід також зазначити, що Верховний Суд у постанові від 05.06.2018р. у даній справі, аналізуючи доводи сторін щодо змісту направлених позивачем на адресу відповідача  листів від 13.04.2017р. та від 01.06.2017р., звернув увагу на наявність взаємовиключних пропозицій до відповідача, а саме щодо внесення змін до договору оренди на інших умовах та вимоги про повернення майна у зв`язку із закінченням строку дії договору. 
Таким чином, позивач протягом одного місяця після закінчення дії договору до 30.04.2017р.  (з урахуванням вихідних днів - 03.05.2017р.) не направив на адресу орендаря заперечень щодо продовження строку дії договору оренди. Разом з тим, направлення 04.05.2017р. позивачем листа  від 13.04.2017р., та направлення 08.06.2017р. листа від 01.06.2017р. не свідчить про направлення орендодавцем орендарю вимоги про припинення спірного договору оренди в межах місячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 17  Закону України "Про оренду державного та комунального майна". 
Згідно з п. 10.1. договору оренди від 07.07.2009р. договір було укладено на 1 рік.                               Умови додаткового договору від 29.11.2016р. передбачають, що договір оренди від 07.07.2009р. діє з 01.11.2016р. по 31.03.2017р. включно.
Після закінчення строку дії договору оренди, встановленого додатковим договором від 29.11.2016р., відповідач продовжує користуватися орендованим майном.
          Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо продовження строку дії договору на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності заяви орендодавця про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що строк дії договору оренди від 07.07.2009р. продовжено до 31.03.2018р. 
При цьому, посилання позивача на недотримання відповідачем умов п. 5.18 договору оренди щодо необхідності звернення орендаря з листом про продовження дії договору не може бути взято до уваги судом, оскільки зазначений пункт договору був вилучений з договору оренди згідно з додатковою угодою від 22.04.2010р. 
Таким чином, хоча суд першої інстанції невірно встановив дату, до якої фактично продовжено дію договору оренди, він прийшов до правомірного висновку про те, що на час звернення позивача з позовом до господарського суду строк дії договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. не закінчився. 

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим приміщенням за час прострочення в сумі 46 377,34 грн. за період з квітня по травень 2017р. та виселення відповідача з об`єкта оренди колегія суддів враховує наступне. 
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). 
Згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Пунктом 10.13. договору встановлено, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення. 
Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на недоведеність своєчасної відмови орендодавця від пролонгації договору оренди                           № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р., що зумовлює відсутність порушення прав позивача, дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 46 377,34 грн. та виселення відповідача  з орендованої будівлі.

Щодо позовних вимог про стягнення  орендної плати слід зазначити, що позивач просив з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за січень - травень 2017р. в розмірі 40 671,68 грн. 
Орендна плата 100 % перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним (п. 3.6 договору в редакції додаткового договору від 10.03.2016р.).
Крім того, додатковим договором від 25.10.2016р. п. 3.1 договору оренди                                № 12/02-3489-ОД доповнено абз. 2 та викладено в такій редакції: "Орендна плата, визначена за домовленістю сторін, з 01.10.2016р. становить 10 983,00 грн. без ПДВ".
До заяви про зменшення позовних вимог позивачем додано розрахунок заборгованості відповідача з орендної плати, згідно з яким позивачем нараховано  орендну плату за період з 01.01.2017р. по 31.05.2017р. в розмірі 68 129,18 грн., сплачено відповідачем позивачу 27 457,50 грн., заборгованість з орендної плати складає 40 671,68 грн. Факт часткового проведення розрахунків підтверджується платіжними документами. 
Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав доказів сплати  заборгованості по орендній платі за вказаний період у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на необхідності зарахування в рахунок погашення заборгованості з орендної плати сплаченого відповідачем завдатку, колегія суддів враховує наступне. 
Так, згідно пункту 3.11 договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три (базових) місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди. 
Матеріали справи свідчать, що відповідач, виконуючи умови п. 3.11. договору, сплатив на користь первісного орендодавця, згідно платіжних доручень № 188 від 06.07.2009р. завдаток на суму 4         007, 20 грн. та № 214 від 30.07.2009 року завдаток на суму 8 074, 44 грн.
Враховуючи, що на час звернення позивача з позовною заявою дія договору оренди            № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009р. не припинилася, відсутні правові підстави для  зарахування сплаченої відповідачем суми завдатку в погашення суми боргу за орендну плату.
В судовому засіданні 18.11.2020р. під час розгляду справи апеляційним господарським судом представник відповідача заявив про наявність доказів переплати з орендної плати та відсутності заборгованості з орендної плати згідно з гарантійними листами АТ "Укрзалізниця", виданими в 2016р.  Проте, зазначене не може бути взято до уваги апеляційним господарським судом, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 269 ГПК України представником відповідача не було надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.   Також, такі докази не були надані суду апеляційної інстанції в строки, передбачені ст. 80 ГПК України.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за період користування майном з січня по травень 2017р., у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 40       671,68 грн. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог за № б/н від 15.09.2017р.), яка підлягає до стягнення.

          Заперечення третьої особи щодо не набуття позивачем права власності на нерухоме майно та статусу орендодавця цього майна, оскільки єдиним власником спірного майна є держава в особі Кабінету Міністрів України не можуть бути взяті до уваги апеляційним господарським судом з огляду на наступне.
          Верховний Суд в постанові від 05.06.2018р. у даній справі, зокрема, звернув увагу, що правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" стосовно прав та обов`язків РВ ФДМУ по Дніпропетровській області як первісного орендодавця за договором оренди № 12/02-3489-Од випливає з положень ст. ст. 115, 329, 770 ЦК України, ст. 85 ГК України, ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. ст. 2, 4, 5, 6 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", а також підтверджується передавальним актом від 03.08.2015р. і зведеним переліком майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", затвердженими Міністром інфраструктури України 18.08.2015р., згідно з якими орендоване відповідачем за договором оренди № 12/02-3489-ОД нерухоме майно було передано Державним підприємством "Придніпровська залізниця" до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця". Укладаючи додатковий договір від 10.03.2016р. до договору оренди № 12/02-3489-ОД сторони безпосередньо на умовах цього договору відзначили, що заміна сторони орендодавця відбувається у зв`язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", що орендодавцем майна за договором оренди є ПАТ "Українська залізниця". Таким чином, починаючи з 10.03.2016р. між сторонами неодноразово укладалися додаткові договори про продовження дії договору оренди, які виконувалися орендарем і ніким не оспорювалися і не визнавалися недійсними з підстав їх укладення неналежним орендодавцем, у зв`язку з чим, правомірність вказаних правочинів презюмується в силу приписів ст. 204 ЦК України. 

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі в розмірі 40 761,68 грн. В решті позовних вимог судом обґрунтовано відмовлено.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався  місцевий господарський суд. 

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
          Звертаючись із апеляційними скаргами, сторони не спростували наведених висновків суду першої інстанції та не довели неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладається на осіб, які подали апеляційні скарги.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 року у справі № 904/7825/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.
Повний текст постанови складено - 26.11.2020р.

          Головуючий суддя                          ___________________                   І.О. Вечірко   

          Суддя                                                          ___________________                 Л.А. Коваль  

          Суддя                                                 ___________________                 А.Є. Чередко