ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 р. 	Справа № 520/2353/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, по справі № 520/2353/2020
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Держгеокадастру у Харківській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі відповідач), в якому просив суд:
визнати протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1453-СГ від 20.01.2020 року;
зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву від 09.09.2019 р. шляхом надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 22 квітня 2020 року зазначений позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.01.2020 року № 1453-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрію".
Зобов`язаано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з урахуванням висновків суду в цій справі.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області витрати по оплаті судового збору на користь позивача у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).    
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 22.04.2020 року по справі №520/2353/2020 в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з урахуванням висновків суду в цій справі. В цій частині прийняти нове судове рішення, та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що єдиним способом захисту порушеного права є необхідність зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки повноваження державних органів не є дискреційними, коли є один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, та посилається на постанову Верховного Суду від 28.05.2020 року по справі №819/654/17.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року по справі №520/10529/19, що набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену Головним управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.09.2019 р. №Л-10452/0-5131/0/95-19.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
На виконання вказаного рішення, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянуто заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
За результатами розгляду наведеної заяви Головним управлінням було видано наказ №1453-СГ від 20.01.2020 р. «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».
Позивач, не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від №1453-СГ від 20.01.2020 р. «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», оскільки не містить визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що покладення обов`язку на відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року задоволено вимоги позивача та визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.01.2020 року № 1453-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрію". Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з урахуванням висновків суду в цій справі.
На вказане судове рішення було подано апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області.
Доводи та вимоги апеляційної скарги позивача стосуються лише рішення суду першої інстнації в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
При цьому, апеляційну скаргу відповідача подану на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року повернуто скаржнику, а отже рішення в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.01.2020 року № 1453-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», набуло законної сили.
У відповідності до ч. 1 ст .308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою та висновків суду першої інстанції про втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.09.2019 у справі №819/570/18.
З огляду на викладене, твердження відповідача про втручання суду у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Харківській області, є необґрунтованим.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, колегія суддів відзначає наступне.
Частиною четвертою  статті 245 КАС України  визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Позивач вже звертався до суду з позовною заявою щодо незаконної відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року по справі №520/10529/19, що набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену Головним управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.09.2019 р. №Л-10452/0-5131/0/95-19. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га., що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
Саме на виконання вказаного рішення суду першої інстанції, відповідач в межах даної справи повторно розглянув заяву позивача та протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а тому зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача втретє, не захистить порушені права ефективно.
Колегія суддів, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України відповідач зобов`язаний або надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.
Відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою можуть бути неодноразовими. Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача зі всіма необхідними документами, в даному випадку необхідним та ефективним способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".
Вказана правова позиція узгоджується з висовками викладеними в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі № 0840/3112/18.
Посилання відповідача в своєму відзиві на апеляційну скаргу про неможливість надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з огляду на те, що частина спірної земельної ділянки розташована в межах запроектованої дороги Київ-Харків-Довжанський в об`їзд м. Валки, та те, що на частину бажаної земельної ділянки наданий  дозвіл на розроблення проекту землеустрою третій особі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку, згідно приписів ст. ст. 117, 118 Земельного кодексу України. Тобто, ОСОБА_1 та інші особи мають рівне право розробити проект землеустрою, подальше затвердження якого відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на земельну ділянку.
При цьому надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства іншій особі не є підставою для відмови у наданні іншого дозволу на розробку проекту землеустрою на цю земельну ділянку. Особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.03.2018 у справі № 463/3375/15-а.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язаання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з урахуванням висновків суду в цій справі.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 у справі №520/2353/2020 суд дійшов помилкових висновків щодо встановлення обставин справи і помилково застосував норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,       

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2353/2020 - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2019р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства", з урахуванням висновків суду в цій справі, та в частині відмови в задоволенні іншої частини позову.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,000 га, що розташована на території Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський