ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 804/271/16
адміністративне провадження № К/9901/22395/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (судді: Юрко І.В., Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідач - 1), Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Орджонікідзевській міській відділу ГУ МВС України, відповідач - 2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06 листопада 2015 року «По особовому складу» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ України у запас на підставі п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 
- зобов`язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області поновити його в органах поліції на посаді рівнозначній посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Орджонікідзевського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області з 07 листопада 2015 року.
- стягнути з Орджонікідзевського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року;
- стягнути з ГУ МВС України в Дніпропетровській області на його користь моральну шкоду у розмірі 15000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ  з 2005 по 2015 рік. Наказом №485 о/с від 06 листопада 2015 року начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області його на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів МВС з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил з постановленням на військовий облік. На думку позивача, відповідач жодним чином не обґрунтував відсутність можливості його подальшого використання на службі, не врахував відсутність відмови від проходження служби в поліції та не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до новоутвореної поліції. При цьому, про результати розгляду рапорту про звільнення його з органів внутрішніх справ України у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року, позивач на момент звільнення повідомлений не був. Втім, за твердженням позивача, йому не було запропоновано жодної посади ані рівнозначної, ані вищої чи нижчої в органах національної поліції, не перевірена можливість його використання на службі, не перевірена його відповідність вимогам, що висуваються до кандидатів на службу в поліції. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року адміністративний позов залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. 
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в частині позовних вимог щодо стягнення з Орджонікідзевського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь позивача одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням за скороченням штату в сумі 29 946,75 грн.; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь позивача щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 07 листопада 2015 року по фактичне поновлення на роботі залишено без розгляду.
Вказана ухвала не була предметом перегляду апеляційної інстанції. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06 листопада 2015 року «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектора карного розшуку Орджонікідзевського міського відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з органів внутрішніх справ України у запас на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.
Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 в органах поліції на посаді рівнозначній посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Орджонікідзевського міського відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07 листопада 2015 року.
Зобов`язано Орджонікідзевський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по дату фактичного поновлення на посаді. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про недотримання ГУ МВС України в Дніпропетровській області процедури звільнення, яка встановлена Положенням № 114, яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року та адміністративний позов залишено без розгляду. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у розгляді адміністративного позову, який не підписаний позивачем або його представником, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 240 КАС України є підставою для залишення позову без розгляду. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Вказує, що при розгляді Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги позивача на ухвалу суду першої інстанції від 16 березня 2016 року про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, в судовому засіданні 11 жовтня 2016 року колегією судів було встановлено факт не підписання позову позивачем, та поставлено питання особисто допитати позивача щодо з`ясування його позиції, чи дійсно він бажав подати позов та розглядати справу, у зв`язку з чим ним подано на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції уточнену позовну заяву підписану власноручно. 
Зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджені матеріали справи і залишено поза увагою наявність вказаної уточненої позовної заяви із підписом ОСОБА_1 . 
Позивач вказує, що відповідно до частини першої статті 51 КАС України, в редакції станом на момент подання позивачем уточненого адміністративного позову від 25 листопада 2016 року (а.с. 102-107 т.1), позивач мав право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову.
Враховуючи, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 16 березня 2016 року було залишено позов без розгляду в порядку пункту 1 частини 1 статті 121 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) за наслідками підготовчого провадження, позивач вважає, що не був позбавлений права подання уточненого адміністративного позову.
Позивач стверджує, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом при розгляді апеляційної скарги позивача на ухвалу суду першої інстанції від 16 березня 2016 року жодного порушення норм процесуального права не допущено, як помилково зазначено в оскаржуваній постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року.
Позивач вважає, що спірною постановою йому безпідставно було відмовлено у допуску до правосуддя, що є грубим порушенням його конституційних прав. 
Позивач зазначив, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції»).
Позиція інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу ГУ МВС України в Дніпропетровській області просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року без змін. 
Так, у відзиві зазначено, що судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що позовна заява позивачем підписана не була і цей недолік у передбачений процесуальним законодавством спосіб усунутий не був. Таким чином судом першої інстанції було розглянуто позовну заяву, яка не була підписана позивачем, або його представником.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року.
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г., (судді): Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Позивач з 15 серпня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України, а саме в Орджонікідзевському МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Орджонікідзевського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Згідно наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06 листопада 2015 року, старшого лейтенанта міліції 
ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Орджонікідзевського міського відділу звільнено у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 г (через скорочення штатів), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Предметом касаційного перегляду є постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, якою адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку з тим, що позовну заяву не підписано ОСОБА_1 .
Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з частиною 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Перевіряючи постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року на відповідність вищевказаним критеріям в межах доводів касаційної скарги Верховний Суд виходить із такого.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
Як слідує зі змісту спірної постанови суд апеляційної інстанції не надавав своїх висновків щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, застосувавши наслідки не підписання позовної заяви визначені пунктом 2 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що навіть з урахуванням уточнюючого позову, недолік основного адміністративного позову у визначений процесуальним законом спосіб ані позивачем, ані судом першої інстанції не усунутий.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Частиною першою статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права 
Відповідно до частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно абзацу другого частини першої статті 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 цього ж Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Таким чином, серед переліку порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення не має такої підстави, як не підписання позовної заяви.
Апеляційна скарга ГУ МВС України в Дніпропетровській області не містила таких доводів та мотивів оскарження рішення суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга була подана з підстав незгоди з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, а мотиви щодо не підписання позовної заяви заявлені не були.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі апеляційного перегляду та помилково скасував рішення суду першої інстанції, використавши свої повноваження без законних на те підстав, визначених нормами КАС України.
Повноваження суду апеляційної інстанції обмежені встановленими статтею 308 КАС України межами. 
Крім того, при розгляді Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги позивача на ухвалу суду першої інстанції від 16 березня 2016 року про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, в судовому засіданні 11 жовтня 2016 року колегією судів було встановлено факт не підписання позову позивачем, та поставлено питання особисто допитати позивача щодо з`ясування його позиції, чи дійсно він бажав подати позов та розглядати справу, у зв`язку з чим ним подано на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції уточнену позовну заяву підписану власноручно. 
Таким чином, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної постанови, яка підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Отже, судом апеляційної інстанції не дотримано вимоги процесуального права, що призвело до постановлення незаконного судового рішення. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу та скасувати постанову суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду, направивши справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд повертає адміністративну справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції і не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції  (Третього апеляційного адміністративного суду).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач:                                                                                                                       А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                                                                Л.О. Єресько

                                                                                                                                                                       В.М. Соколов