ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року		Справа № 308/12427/17 пров. № А/857/9146/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2020 року (суддя Бедьо В.І., м.Ужгород) у справі за її позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ще у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі – ОУПФ) в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с.25-26), просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку раніше призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим працівникам органів місцевого самоврядування згідно з постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 24.05.2017 №353 (далі – Постанова №353);
зобов`язати ОУПФ здійснити позивачу перерахунок пенсії з 01.05.2017 по 30.04.2018, виходячи з розміру посадового окладу 5500 грн; з 01.05.2018 виходячи з розміру 6700 грн;
зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату недорахованого розміру пенсії з 01.05.2017.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги вказує, що вона працювала на посаді начальника відділу Алуштинської міської ради (далі – Міська рада). У травні 2013 року їй призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ). У зв`язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим працівникам органів місцевого самоврядування позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної їй пенсії. Однак їй було відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІ з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону №3723-ХІІ і з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені не перераховуються. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач з 17.05.2013 перебуває на обліку в ОУПФ і отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону №3723-ХІІ як посадовій особі органів місцевого самоврядування. Пенсію призначено у відповідності до статей 33, 37 вказаного Закону, на підставі постанови КМУ від 31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії» (далі – Постанова №865) та довідки про складові заробітної плати, виданої виконавчим комітетом Міської ради.
19.09.2017 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою заявою про перерахунок пенсії по інвалідності з 01.05.2017 у зв`язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям Постановою №353, якою визначено нові розміри посадових окладів працівників органів місцевого самоврядування, що призвело до збільшення їх заробітної плати (а.с.5).
У вказаній заяві позивач посилається на те, що статтею 37-1 Закону №3723-ХІІ передбачалося, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
У відповідь на таке звернення ОУПФ відмовлено у перерахунку пенсії. Вказана відповідь мотивована тим, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 (далі – Закон №889-VIII). Також, Постанова №865, яка регулювала норми врахування заробітної плати для перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, втратила чинність у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 19.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення осіб» (далі – Постанова №622), яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.05.2016 (а.с.6).
Відтак відповідач зазначає, що з 01.05.2016 набрали чинності Закон №889-VІІ та Постанова №622, якими не передбачено проведення перерахунку пенсій державним службовців.
Статтею 37-1 Закону №3723-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.01.2015) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Разом з тим, 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 (далі Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця був встановлений Постановою №865, проте на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії дана постанова втратила чинність на підставі Постанови №622.
У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято Закон №889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням.
Зазначений Закон набув чинності 01.05.2016, у зв`язку з чим положення Закону №3723-XII частково втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
Натомість у статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.
Отже, на момент звернення позивача за перерахунком пенсії Законом №889-VIII не передбачено перерахунок пенсії державного службовця у зв`язку із підвищенням окладів.
Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання позивача на Постанову №353, оскільки даною постановою визначено лише схеми посадових окладів працівників на посадах органів місцевого самоврядування, проте вона не встановлює ані права проведення перерахунку пенсії державним службовцям, ані порядку (механізму) його проведення.
Посилання позивача на порушення положень Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ані Закон №76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону №889-VIII, не визнані неконституційними і підлягали виконанню відповідними суб`єктами.
Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вказаний висновок щодо застосування вказаних правових, у аналогічній справі викладений у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №691/770/16-а, 28 жовтня 2019 року у справі №751/7325/17.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.