ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/469/20
Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1216/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бечка Є.М.,
суддів - Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на  заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
дата складання повного тексту рішення, місце його ухвалення - 06 серпня 2020 року м.Бахмач,
                                     В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 10.01.2018 року у розмірі 86447 грн 14 коп. станом на 23.12.2019 та судових витрат. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 10.01.2018 року, згідно якої отримав кредит у сумі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписуючи заяву ОСОБА_1 погодився, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23.12.2019 року становить 86447 гривень 14 копійок і яка складається з наступного:  60938 гривень 17 копійок - заборгованість за  тілом кредиту, в тому числі: 0 гривень 00 копійок - заборгованість за поточним тілом кредиту,  60938 гривень 17 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 гривень 00 копійок - заборгованість за нарахованими відсотками, 4471 гривню 75 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, 16444 гривні 50 копійок - заборгованість по відсоткам за нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0 гривень 00 копійок нарахована пеня, 0 гривень 00 копійок заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень штраф (фіксована частина), 4092 гривні 72 копійки штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком. 

Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у сумі 60938 грн 17 коп. і 1471 грн 40 коп. у відшкодування судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що у Заяві від 10.01.2018 року процентна ставка і комісія не зазначені; відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та її розміру; матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача; роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому суд стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 60938 грн  17 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не пропонував позивачеві надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи та відповідно дійшов до передчасних висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні частини позовних вимог, а тому вказані докази подаються банком до суду апеляційної інстанції.  Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом, оскільки  ця умова є істотою умовою договору  при наданні кредитних коштів та відповідає правилам ч. 1 ст. 1048, ст. 1054 ЦК України. 
Позивач зазначає, що позичальник, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому, позивач вважає, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, у тому числі й відсотки, та неустойка, однак суд не надав цьому належної уваги та дійшов помилкового висновку щодо непогодження сторонами цих умов.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Учасники справи повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку. 
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 10 січня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Підписуючи дану заяву, як зазначено в бланку, ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. ОСОБА_1 зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.14).
Згідно довідки про зміну умов кредитування, яка не була подана до суду першої інстанції, вбачається, що старт карткового рахунку по договору б/н відбувся 10.01.2018 року,  картка НОМЕР_1 та в той же день встановлено кредитний ліміт 900 грн; 21.05.2018 року кредитний ліміт збільшено до 10000 грн; 21.05.2018 року - до 15000 грн, 18.01.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.115).
Позивачем суду першої інстанції надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить різні умови надання послуг банком, зокрема карта «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» однак, встановити, яку саме картку було видано відповідачу, її номер, термін дії, встановити неможливо за відсутністю будь-яких даних про це (а.с.17).
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10.01.2018 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31.08.2019 року (а.с.6-12).
Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 мав заборгованість за тілом кредиту в сумі 60938,17 грн в тому числі: 0 гривень 00 копійок - заборгованість за поточним тілом кредиту,  60938 гривень 17 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 гривень 00 копійок - заборгованість за нарахованими відсотками, 4471 гривню 75 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, 16444 гривні 50 копійок - заборгованість по відсоткам за нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0 гривень 00 копійок нарахована пеня, 0 гривень 00 копійок заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень штраф (фіксована частина), 4092 гривні 72 копійки штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком.(а.с.13).
Також матеріали справи містять копію довідки про два типи кредитного продукту, з якого також неможливо встановити  який саме отримав відповідач (а.с. 15-16), копію Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18-34), копію паспорту відповідача (а.с.35-36), виписку по карті ОСОБА_1 станом  на 11.09.2020 з якої вбачається, що відповідач користувався коштами та частково погашав картковий рахунок (а.с.106-114).
Інших доказів, які б містили відомості щодо предмету доказування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було. 

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує судове рішення лише в частині відмовлених позовних вимог та урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів та штрафів з огляду на наступне. 

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних  умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Проте, надані позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», копія Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні пені та штрафів, не заслуговують на увагу, адже висновків суду не спростовують.
Доводи апеляційної скарги, що вимоги закону не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, тобто, що підписуючи Анкету-заяву ОСОБА_1 погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, не спростовують вірного по суті рішення, адже не лише факт непідписання Умов та Правил стали підставою для відмову у задоволенні позову Банку, а те, що позивачем не доведено, на яких саме умовах, на який саме кредитний ліміт, погодився відповідач, який саме кредитний продукт отримав  відповідач, оскільки дана інформація не підтверджується у наданих суду першої інстанції доказах. 
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції бездоказово та безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог позивача, не заслуговують на увагу, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що й було здійснено судом першої інстанції.
До апеляційної скарги представником АТ КБ «Приватбанк» долучена виписка за договором №б/н станом на 11.09.2020 та довідка про зміну умов кредитування (а.с. 106-115).
Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянт не надав докази неможливості подання суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги документів з причин, що об`єктивно не залежали від банку. Відтак, долучені до апеляційної скарги представником АТ КБ «Приватбанк» докази не підлягають прийняттю апеляційним судом.

Аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині не впливають, правильності висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих стороною позивача при розгляді справи. 
Згідно ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Постановляючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку в цій частині.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                              Судді: