ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9153/20 Справа № 213/2943/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Меланчука Ігора Віталійовича, Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2020 року, ухваленого суддею Нестеренко О.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 17 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з АТ «Південний ГЗК» працював на посаді бригадира на дільниці основного виробництва. 29.10.2010 близько 15.00 годині, при виконанні своїх трудових обов`язків по обслуговуванню систем вентиляції, водо- і теплопостачання, у тому числі по обслуговуванню системи опалення їдальні №1, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «розрив лонного зчленування».
Відповідно до висновку МСЕК від 23.02.2011 року позивачу первинно встановлено - 10% втрати професійної працездатності з 23 лютого 2011 року – безстроково.
Внаслідок нещасного випадку позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним наслідками трудового каліцтва. Тому, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 47 230 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. іншій частині позовних вимог -  відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок 
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року. 
Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з отриманою травмою. позивач відчув сильний фізичний біль, який турбує його по сьогоднішній день, позивач відчуває біль в області тазу і хребта з іррадіацією в праву нижню кінцівку, обмеження рухів в- правій нижній кінцівці, а також внаслідок травми порушено функції опори, що додають дискомфорт і додаткових страждань.
Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час. порушується сон позивача, що має наслідком постійне відчуття втоми, зниження уваги та виникнення негативних емоцій.
Зазначені обставини переконливо доводять, що вже тривалий час позивач позбавлений можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання. втілювати в життя свої наміри в професійній сфері, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, потребує систематичного лікування, постійно відчуває наслідки травмування які призвели до суттєвого обмеження можливостей організму, порушення його функцій, що як наслідок. істотно знизило якість його життя та призвело до втрати позивачем блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, радіти життю, а також істотно знизило-активність життя останнього.
При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.
В апеляційній скарзі, представник відповідача АТ «Південний ГЗК», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в отриманні позивачем травми.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди, саме діями відповідача. Крім того, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Південний ГЗК» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника позивача.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Судом встановлено, що  позивач ОСОБА_1 згідно з записами у трудовій у період з 18.02.1999 року по 20.03.2000 року працював на посаді слюсарем по ремонту устаткування, з 20.03.2000 року по 01.04.2010 року механіком, з 01.04.2010 – бригадиром на дільницях основного виробництва управління дробильно-транспортного комплексу ВАТ «Південний ГЗК» правонаступником якого є АТ «Південний ГЗК». 18.12.2015 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.. 38 КзПП України (а.с. 19-34).
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29 жовтня 2010 року, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.13-16).
В п. 7 Акту № 7 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 02.11.2010 року встановлено, що основною причиною нещасного випадку, що стався 29 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 , є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будинків, споруд, території, супутньою - невиконання посадових обов`язків. Особами, які допустили попущення вимог законодавства про охорону праці, в Акті вказані ОСОБА_3 - механік дільниці ПВС цеху №1 УДТК, який допустив пересування ОСОБА_1 по небезпечній ділянці перекриття горища, чим порушив вимоги п.2.18 Посадової інструкції механіка дільниці ПВС цеху №1 УДТК (а.с.9-12). 
Відповідно до висновку МСЕК від 23.02.2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності з 23.02.2011 року - безстроково (а.с.8)
Згідно виписок з історії хвороби позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою (а.с.17-18).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем, через отримане трудове каліцтво та втрату працездатності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. 
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29.10.2010 року із позивачем, особами, дія або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є: механік дільниці ПВС цеху №1 УДТК - ОСОБА_3 , який допустив пересування ОСОБА_1 по небезпечній ділянці перекриття горища, чим порушив вимоги п.2.18 Посадової інструкції механіка дільниці ПВС цеху №1 УДТК.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці. 
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є дещо заниженим, визначений без повного урахування роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи відповідача, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 10%, що нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль в області таза і хребта, з іррадіацією в праву нижню кінцівку, його турбує обмеження рухів в правій нижній кінцівці, а також внаслідок травми порушено функції опори, що додають дискомфорт і додаткові фізичні страждання, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 20 000 грн. до 47 250 грн., що відповідно до положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.
Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 10%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 20 000 грн. до 47 250 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. 
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з відповідача АТ «ПівденнийГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1261,20 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (840.80 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Меланчука Ігора Віталійовичазадовольнити частково.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь   ОСОБА_1 з 20 000(двадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок до 47 250 (сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят один) гривень 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: