Справа № 133/1355/18
Провадження № 22-ц/801/1601/2020
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року	Справа № 133/1355/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С.К.,

суддів: Берегового О. Ю., Ковальчука О.В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №133/1355/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Проць В. А. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний в грудні 2003 року. Під час перебування в шлюбі у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка, – ОСОБА_3 , яка проживає з нею.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2007 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2007 року і до повноліття дитини.

У 2017 році ОСОБА_3 вступила до Погребищенського медичного коледжу - денна форма навчання.

Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 14 580 грн. 

Указувала, що сплатила за навчання дочки зазначену суму двома платежами по 7 290 грн.

Оскільки виплати пов`язані з навчанням дитини в коледжі є додатковими витратами, а відповідач в добровільному порядку їх не бажає компенсувати, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат понесених з навчанням дитини у розмірі 7 290 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що заявлені позивачем до стягнення витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 СК України, потреба в цих витратах належним чином не вмотивована та належними і допустимими доказами не підтверджена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги        

 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Марчук В. С., судді: Береговий О. Ю., Ковальчук О. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та надано відповідачеві строк на подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 вересня 2020 року № 2538/0/15-20 суддю ОСОБА_4 , яка входить до складу колегії суддів, звільнено у відставку з посади судді Вінницького апеляційного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року визначено склад суду для розгляду указаної справи, а саме: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Береговий О. Ю., Ковальчук О. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року справу призначено до розгляду на 08 жовтня 2020 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 

Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 указувала на те, що відповідач, крім того, що зобов`язаний утримувати своїх дітей також зобов`язаний брати участь у додаткових витратах, які визначено статтею 185 СК України, але жодного разу не компенсував половину понесених нею додаткових витрат на розвиток і оздоровлення дитини.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

 
Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 грудня 2003 року було розірвано (а.с.4).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 травня 2007 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2007 року і до повноліття дитини (а.с.6).

У 2017 році ОСОБА_3 вступила до Погребищенського медичного коледжу - денна форма навчання (а.с.8, 10).

Вартість навчання в Погребищенському медичному коледжі складає 14 580 грн (а.с.8).

01 вересня 2017 року та 12 січня 2018 року позивач сплатила за навчання дочки 14 580 грн, двома платежами по 7 290 грн (а.с.9).

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Позивачка звертаючись до суду вказувала, що витрати на навчання є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18). 

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Ураховуючи, що позивач доводила лише факт понесених нею додаткових витрат на утримання дочки, однак не підтвердила належними та допустимими доказами те, що витрати пов`язані з навчанням дочки – ОСОБА_3 у Погребищенському медичному коледжі, викликані особливими обставинами, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. 

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).
       
Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат вірно виходив з того, що відповідач хворіє на цукровий діабет 1-го типу і на його утриманні перебуває дружина – ОСОБА_5 , яка є інвалідом дитинства 2-ї групи. Такі обставини мають істотне значення при вирішення питання про стягнення додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитини, необхідними для навчання дитини у Погребищенському медичному коледжі, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені витрати не є витратами, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо). 

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач, яка звернулася з апеляційною скаргою звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Суддя-доповідач                                        С. К. Медвецький

Судді:                                                О. Ю. Береговий

                                                О. В. Ковальчук