ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 
м. Харків
справа № 641/7678/16-ц
провадження № 22-ц/818/4232/20                                                 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
інші учасники справи:
треті особи - Харківська міська рада, ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова, постановлену 17 червня 2020 року у складі судді Маньковської О.О. (повний текст ухвали складений 22 червня 2020 року),
У С Т А Н О В И В:
Двадцять шостого березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, у якій просила ухвалити у цивільній справі № 641/7678/16-ц додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн та 48 грн комісії банку за прийом платежу. 
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2020 позов ОСОБА_1 у справі № 641/7678/16-ц до ОСОБА_2 залишений без розгляду. Десятого жовтня 2016 року ОСОБА_1 надав суду уточнений позов, який мав ознаки завідомо безпідставного, чим було здійснене зловживання правом на позов. Зазначене підтверджується ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/7678/16-ц від 10.01.2017 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2016 у справі № 641/10628/13-ц. Звертаючись до суду з дійсним позовом, ОСОБА_1 усвідомлював також безпідставність заявлених позовних вимог про здійснення реконструкції даху прибудови відповідача, чим зловживав своїм правом на позов.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_2 не довела факт необґрунтованих дій ОСОБА_1 при подачі позову та уточненого позову. У її заяві відсутні будь-які посилання на недобросовісну поведінку позивача, а лише формально перелічені підстави подання ним позовної заяви. Відкриваючи провадження у дійсній цивільній справі та приймаючи до провадження позовну заяву та уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 10.10.2016, суд не встановив жодних зауважень щодо безпідставності та штучності поданого позову.
Двадцять першого липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 17.06.2020, ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви про ухвалення додаткового рішення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в оскаржуваній ухвалі не надав оцінки наданим ОСОБА_2 разом із заявою доказам. Безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову підтверджується тим, що на час подачі позову він не надав доказів порушення ОСОБА_2 його прав. На час подачі позову ОСОБА_1 знав, що в нього відсутні будь-які права на паркан, оскільки він знаходився поза межами належної йому земельної ділянки. Мета подачі ОСОБА_1 позову – захист від позовів ОСОБА_2 , що визнано ним у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, і ця мета не передбачає реального захисту ОСОБА_1 своїх порушених прав. Апелянт на підтвердження своєї заяви про ухвалення додаткового рішення надала суду всі необхідні докази. 
У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 визнав ухвалу суду від 17.06.2020 законною та обґрунтованою, а заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення – безпідставною.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ____________, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 12.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зупинити дії, які порушують його права, зобов`язавши ОСОБА_2 зупинити будівництво нової споруди на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована у безпосередній близькості до належного позивачу будинку на належній йому земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , до отримання всіх необхідних документів, що дають право на будівництво житлового будинку, та зобов`язавши ОСОБА_2 провести реконструкцію даху прибудови «А1-1» до житлового будинку літ «А-1» шляхом улаштування покатої частини даху прибудови на земельну ділянку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 4-6). Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що ОСОБА_2 не маючи належних дозвільних документів з порушенням технічних норм розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці: АДРЕСА_2 . Такими діями порушуються права позивача, оскільки при виникненні надзвичайної ситуації настане загроза життю особам, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також внаслідок неналежного будівництва відповідачем даху прибудови «А1-1» до житлового будинку літ «А-1» руйнується належний позивачу паркан та псується земельна ділянка позивача внаслідок потрапляння на них стічних вод. 
ОСОБА_1 надав суду докази, якими він обґрунтував позов (т.1 а.с. 7-39).
Десятого жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою, у якій посилаючись на ті ж обставини, якими він обґрунтував первісний позов, просив зобов`язати ОСОБА_2 зупинити будівництво нової споруди на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на відстані менше 6 метрів до житлового будинку на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , за умови будівництва споруди ІІ ступеню вогнетривкості й до отримання всіх необхідних документів, що дають право на будівництво житлового будинку, зобов`язати ОСОБА_2 провести реконструкцію даху прибудови «А1-1» до житлового будинку літ «А-1» шляхом улаштування покатої частини даху прибудови на земельну ділянку по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 49-51).
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду з посиланням на п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Суд виходив із того, що позивач двічі не з`явився в судові засідання, заяви про розгляд позову без його участі не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив (т.3 а.с. 190-191).
Двадцять шостого березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення про відшкодування понесених нею під час розгляду справи судових витрат (т.4 а.с. 4-6).
Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
У запереченнях на позов, поданих ОСОБА_2 до суду 19.10.2016, відповідач просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн та комісію банку за прийом платежу в розмірі 48 грн (т.1 а.с. 53-57).
На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, ОСОБА_2 надала суду копію квитанції № 32 від 11.10.2016 на суму 4000 грн, копію квитанції № 32 від 11.10.2016 на суму 48 грн, копію рахунку-фактури № 35 від 10.10.2016, копію договору на правову допомогу № 41 від 10.10.2016, копію Акта виконаних робіт № 46 від 18.10.2016 року, копію диплому НОМЕР_1 , витяг з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_5 (т.1 а.с.115-123).
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на отримання компенсації понесених нею судових витрат лише у разі доведення необґрунтованих дій позивача під час судового розгляду, зловживанням позивачем чи його представником процесуальними правами, за умови подання стороною попереднього (орієнтованого) розрахунку сум судових витрат.
Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 послалася на те, що безпідставність уточненого позову ОСОБА_1 до неї установлена ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2017 у справі № 641/7678/16-ц та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.02.2017 у цій же справі. Оскільки в цих ухвалах указано, що не надано доказів продовження ОСОБА_2 будівництва нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 
Колегія суддів відзначає, що ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2017, залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.02.2017, текст якої міститься у Єдиному держаному реєстрі судових рішень, стосувалася розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову у справі № 641/7678/16-ц. Висновки суду стосовно недоведеності ОСОБА_1 підстав для вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову у дійсній цивільній справі не можуть свідчити про безпідставність позову в цілому. На стадії розгляду заяви про забезпечення позову питання обґрунтованості або доведеності позову судом не розглядається. 
Завідома безпідставність позовної вимоги про здійснення реконструкції даху прибудови обґрунтована ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення тим, що на час подачі уточненого позову 10.10.2016 було таке, що набрало законної сили рішення Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2016 у цивільній справі № 641/10628/13-ц, яким ОСОБА_1 був позбавлений права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Під час розгляду цивільної справи № 641/10628/13-ц була проведена судова експертиза, висновком якої встановлено, що капітальний паркан, який згідно з позовом ОСОБА_1 у цивільній справі № 641/7678/16-ц руйнувався водою з даху прибудови відповідача, та погіршення властивостей землі внаслідок потрапляння на неї води мали місце на земельній ділянці відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів установила, що в матеріалах справи наявна копія рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.04.2016 у справі № 641/10628/13-ц, зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2016 (т.1 а.с. 58-65) в частині розподілу судових витрат. Зазначеними судовими рішенням було встановлено, що технічна документація на приватизацію ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розроблена з порушенням норм законодавства. Висновком судової незалежної експертизи № СЕ-1-1-312/15 від 19.07.2015 встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладаються одна на одну. Тому рішенням суду скасовані рішення сесії Харківської міської ради про надання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельних ділянок у власність. 
Також у матеріалах цивільної справи № 641/7678/16-ц наявна копія висновку судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-312/15 від 19.07.2015, яким дійсно встановлено, що межа, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 зміщена вглиб земельної ділянки по АДРЕСА_2 . При цьому експертизою не встановлено на яку конкретно відстань відбулося таке зміщення та на скільки квадратних метрів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає не доведеними посилання відповідача на те, що вимога ОСОБА_1 про руйнування його паркану та земельної ділянки стічними водами з даху прибудови ОСОБА_2 була завідомо безпідставною, оскільки підлягала доведенню позивачем у процесі судового розгляду справи № 641/7678/16-ц. Рішенням суду в іншій цивільній справі та судової експертизою не встановлювався беззаперечно факт перебування паркану ОСОБА_1 на земельній ділянці ОСОБА_2 . 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій ОСОБА_1 , оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбаченим процесуальним законодавством, що не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат ОСОБА_2 необхідно було довести, а суду - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Оскільки ОСОБА_2 не довела наявності підстав для визнання не обґрунтованими дій ОСОБА_1 щодо звернення до суду з позовом та його наступне уточнення, суд правомірно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, тому в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 слід відмовити. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 16 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський