Постанова
Іменем України                                                              
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-910/10
провадження № 61-12390 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник боржників – адвокат Веліксар Алла Віталіївна,
заінтересована особа – Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвоката Веліксар Алли Віталіївни, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у складі судді Скользнєвої Н. Г. та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 21 липня 2020 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., 
Дашковської А. В., Кочеткової І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст заяви
 
У січні 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 
до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересована особа – Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
В обґрунтування заяви зазначав, що ухвалою Жовтневого районного суду 
м. Запоріжжя від 08 листопада 2010 року було закрито провадження 
у цивільній справі № 2-910/2010 за позовом ОСОБА_3 та інших 
до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості та допущено поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2007 року у цій справі, зобов`язано ОСОБА_3 повернути ІНФОРМАЦІЯ_3 безпідставно стягнені кошти у розмірі 20 479,88 грн.
У провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження № 45300985 про примусове виконання виконавчого листа 
№ 2-во/311/11/14, виданого 27 травня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 вказаної суми боргу 
на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_3 помер у 2011 році, однак безпідставно набув грошові кошти Запорізького обласного військового комісаріату у розмірі 20 479,88 грн, 
які він зобов`язаний був повернути на підставі судового рішення, проте 
не повернув, та які увійшли до складу спадщини після його смерті. 
Позивач вважав, що у даному випадку зазначене зобов`язання допускає правонаступництво, а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці померлого, повинні відшкодувати збитки в межах вартості спадкового майна.
З урахуванням наведеного, ІНФОРМАЦІЯ_1 просив суд замінити боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-во/331/11/14, виданого 27 травня 
2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 на його правонаступників – спадкоємців.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року 
замінено боржника – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , 
у виконавчому провадженні № 45300958 з примусового виконання виконавчого листа № 2-во/331/11/14, виданого 27 травня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 суми боргу 
у розмірі 20 479,88 грн на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 
ЦК України). Оскільки ОСОБА_3 на підставі судового рішення зобов`язаний був повернути ІНФОРМАЦІЯ_3 суму у розмірі 20 479,88 грн, проте не повернув, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є його спадкоємцями та правонаступниками, до яких переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем (частина перша статті 1231 ЦК України), заява про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвоката Веліксар А. В., залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав 
для задоволення заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про заміну сторони виконавчого провадження, так як у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину, а обов`язок спадкодавця щодо повернення коштів на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців. 
При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог статей 1281, 1282 ЦК України, якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, й зазначив, що при вирішенні процесуального питання 
про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем 
при виконанні судового рішення згідно з вимогами ЦК України 
та Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційним судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об’єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження 
№ 61-28147сво18) щодо застосування норм ЦПК України про заміну сторони виконавчого провадження.
Суд апеляційної інстанції також вказав про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права осіб 
на участь в судовому засіданні, так як зацікавлені особи повідомлялися про судове засідання належним чином у порядку, передбаченому нормами ЦПК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 – адвокат Веліксар А. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 2-910/10 із Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу.
У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність підстав для заміни сторони 
у виконавчому провадженні. При цьому суди взагалі не визначилися 
із характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, 
яка їх регулює, а спірні справовідносини не допускають правонаступництва.
Вказує, що судами не враховано положення статей 1281, 1282 ЦК України, 
а ІНФОРМАЦІЯ_5 пропущено шестимісячний строк для пред’явлення вимог до спадкоємців, який є преклюзивним. Також не з`ясовано належним чином коло спадкоємців, належність спадкодавцю рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна. 
Посилаючись на правовий висновок, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року у справі № 2-3016/08, вважає, що право спадкодавця на військову пенсію і його обов`язок з повернення пенсії, виплаченої йому за судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а тому не входять до складу спадщини, оскільки припинилися внаслідок його смерті. 
Також посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), та відповідну судову практику Верховного Суду. 
Крім того, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо забезпечення права осіб на участь в судовому засіданні та строків розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. 
 
Відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції, не надходив.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представникаОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвоката Веліксар А. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» 
(тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – 
це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, 
що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень 
та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України 2004 року у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони, суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Аналогічні положення містяться у частині першій та другій статті 442 
ЦПК України.
Статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, 
що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. 
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов’язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво. 
Виконавче провадження у такому випадку зупиняється для визначення правонаступників боржника (частина друга статті 39 цього Закону).
Аналогічні положення закріплені частиною п`ятою статті 15, 
пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції Закону України від 02 червня 2016 року 
№ 1404-VIII).
Таким чином, процесуальне правонаступництво у виконавчому 
провадженні – це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі, й у виконавчому провадженні, 
є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. 
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві 
на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права й обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як боржника, передбачені статтею 608 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Спадкоємці зобов’язані задовольнити вимоги кредитора повністю, 
але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов’язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника 
в зобов’язанні.
Судами встановлено, що 27 травня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на виконання ухвали Жовтневого районного суду 
м. Запоріжжя від 08 листопада 2010 року з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2014 року про виправлення описок було видано виконавчий лист № 2-во/331/11/14 про стягнення 
з ОСОБА_3 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 суми боргу у розмірі 20 479, 88 грн.
Згідно з актовим записом про смерть від 10 квітня 2011 року 
№ 2262 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
27 грудня 2011 року П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 944-2011 до майна померлого ОСОБА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 березня 
2012 року № 4-479 (запис в реєстрі № 52610185) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28 березня 2012 року № 30034816 ОСОБА_2 прийняла спадщину від ОСОБА_3 у вигляді 1/2 частки у спадщині, 
яка складається з 1/4 частини квартири 
АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 березня 
2012 року № 4-481 (запис в реєстрі № 52610219) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28 березня 2012 року № 30034870 підтверджено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину від ОСОБА_3 у вигляді Ѕ частки у спадщині, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
у встановленому законодавством порядку прийняли спадщину, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження на його правонаступників, оскільки обов`язок спадкодавця щодо повернення коштів на користь Запорізького обласного військового комісаріату не припинився внаслідок смерті боржника 
і перейшов до його спадкоємців.
Схожий за змістом правовий висновок про те, що обов`язок з повернення надмірно перерахованої (виплаченої) суми субсидії не припиняється 
зі смертю особи і входить до складу спадщини викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 
№ 727/5743/15-ц (провадження № 14-78 цс 19).
При цьому в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України 
при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку, викладеного в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року у справі № 2-3016/08. 
Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), та відповідної судової практики Верховного Суду, оскільки у наведених заявником справах 
та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини, а, отже, різне 
й правозастосування.
Доводи заявника щодо порушення судами вимог статей 1281, 
1282 ЦК України Верховним Судом відхиляються, оскільки вже були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції з наданням їм відповідної правової оцінки і з якою погоджується суд касаційної інстанції. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що у цій справі не вирішувалося питання про поворот виконання, а воно було вирішено в преюдиційній ухвалі районного суду від 08 листопада 2010 року, яка набрала законної сили.
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) сформовано правовий висновок про те, 
що при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно з вимогами ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій у силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України всебічно, повно 
та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, 
так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення 
є мотивованими. 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, у тому числі 
й щодо порушення судом першої інстанції права осіб на участь в судовому засіданні, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права 
й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, 
на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 
та    ОСОБА_2 – адвоката Веліксар Алли Віталіївни, залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року 
та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець