УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/1338/18
Провадження № 22-ц/4820/1663/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Журбіцький В.О.,
       з участю        представника позивачки        Загребельного В.В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до державної реєстраторки Київської філії Комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації» Бондарук Юлії Олександрівни, державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенка Андрія Володимировича, треті особи – ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційними скаргами  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державної реєстраторки Київської філії Комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації» Бондарук Ю.О. (далі – державна реєстраторка Бондарук Ю.О.), державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенка А.В. (далі – державний реєстратор Мурзенко А.В.), треті особи – ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс» (далі – ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»), Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі – ПАТ «Фідобанк»), про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
ОСОБА_1 зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року вона є власницею нежитлової будівлі загальною площею 3452,1 кв.м по АДРЕСА_1 (далі – нежитлова будівля).
14 лютого 2012 року та 20 серпня 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі – ПАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», укладено кредитні договори №014/ZB02J7/3/001 та №014/ZB02J7/3/002. Виконання позивачкою зобов`язання з повернення кредитних коштів забезпечено іпотекою нежитлової будівлі, яку вона передала банку згідно іпотечних договорів №014/ZB02J7/3/001/2 від 14 лютого 2012 року та №014/ZB02J7/3/002/1 від 20 серпня 2012 року. Позивачка не виконала зобов`язання за кредитними договорами у повному обсязі. Згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 грудня 2017 року ПАТ «Фідобанк» відступило ОСОБА_2 право вимоги за вказаними кредитними та іпотечними договорами.
У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки 5 липня 2018 року державний реєстратор Мурзенко А.В. прийняв рішення індексний номер 41911847 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю. Після того, як ОСОБА_2 передав нежитлову будівлю до статутного капіталу ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс», 19 липня 2018 року державна реєстраторка ОСОБА_3  прийняларішення індексний номер 42143852 про державну реєстрацію права власності цього господарського товариства на спірне нерухоме майно.
Оскаржувані рішення державних реєстраторів є протиправними, оскільки на час їх прийняття нежитлова будівля перебувала під арештом органів державної виконавчої служби та не могла бути відчужена стороннім особам. До того ж, ОСОБА_2 не повідомив позивачку про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а державні реєстратори вчинили реєстраційні дії не за місцем знаходження нерухомого майна.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним і скасувати:
- рішення державного реєстратора Мурзенка А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 41911847 від 5 липня 2018 року, прийняте щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6297557;
- рішення державної реєстраторки Бондарук Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 42143852 від 19 липня 2018 року, прийняте щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6297557.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Мурзенка А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41911847 від 5 липня 2018 року, прийнятого щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6297557.
Визнано протиправним та скасовано рішення державної реєстраторки Бондарук Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42143852 від 19 липня 2018 року, прийнятого щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6297557.
Стягнуто з державного реєстратора Мурзенка А.В. і державної реєстраторки Бондарук Ю.О. на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 704 грн 80 коп. з кожного.
Суд керувався тим, що державні реєстратори ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вчинили реєстраційні дії з порушенням правила територіальності державної реєстрації прав, а на час прийняття ними оскаржуваних рішень існувало обтяження спірного нерухомого майна, внаслідок чого ці рішення не відповідають вимогам закону.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах  ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Також  ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» звернулися до суду апеляційної інстанції з заявою про скасування засобів забезпечення позову, встановлених ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що  ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» набули право власності на нежитлову будівлю в установленому порядку, тому це право було правомірно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстраційні дії державних реєстраторів Мурзенко А.В. і ОСОБА_3 відповідають вимогам закону і не порушують прав ОСОБА_1 , а остання заявила позов до неналежних відповідачів та обрала неправильний спосіб захисту порушеного права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
Державна реєстраторка Бондарук Ю.О., державний реєстратор Мурзенко А.В. іПАТ «Фідобанк»не висловили своєї позиції щодо апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми ст. 10 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-ІV) і не дотримався положень ст. 48 ЦПК України.
У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду повинно бути скасоване з ухваленням нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року ОСОБА_1 належала нежитлова будівля.
14 лютого 2012 року та 20 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і ОСОБА_1 укладено іпотечні договори №014/ZB02J7/3/001/2 та №014/ZB02J7/3/002/1, посвідчені приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Ковальчук Л.Я., за умовами яких у забезпечення виконання своїх обов`язків за кредитними договорами №014/ZB02J7/3/001 від 14 лютого 2012 року та №014/ZB02J7/3/002 від 20 серпня 2012 року ОСОБА_1 передала банку в заставу нежитлову будівлю.
За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., ПАТ «Фідобанк» відступило ОСОБА_2 право вимоги за вказаними кредитними та іпотечними договорами.
У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки 5 липня 2018 року державний реєстратор Мурзенко А.В. прийняв рішення (індексний номер 41911847) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю. Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю (номер запису 26904431).
Після того, як 11 липня 2018 року ОСОБА_2 передав нежитлову будівлю до статутного капіталу ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс», 19 липня 2018 року державна реєстраторка ОСОБА_3  прийняларішення (індексний номер 42143852) про державну реєстрацію права власності ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»на цю будівлю. Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»на нежитлову будівлю (номер запису 27119627).

а) щодо способу захисту порушеного права

Застосовані норми права

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1952-ІV слідує, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 26 Закону №1952-ІV, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Завданням цивільного судочинства є належний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, п. 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, п. 122, від 30 жовтня 1991 року).
Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, п. 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106).
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Законом №1952-ІV встановлено порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, згідно якого державний реєстратор на підставі поданих заявником документів приймає рішення про державну реєстрацію прав, після чого відкриває розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вносить до нього відомості про речові права особи або держави на таке майно.
За змістом норм ст. 16 ЦК України та ст. 26 Закону №1952-ІV рішення про державну реєстрацію прав може бути оскаржено заінтересованою особою, а скасування такого рішення тягне за собою державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до закону.
ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності(з відкриттям розділу), отже, позивачкою обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права.
Доводи  ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»про те, що ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту порушеного права не ґрунтуються на законі.
Посилання  ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»в апеляційних скаргах на правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року (справа №925/1265/16), від 4 вересня 2018 року (справа №915/127/18), від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц), від 20 листопада 2019 року (справа №802/1340/18-а), від 1 квітня 2020 року (справа №520/13067/17), щодо неналежності такого способу захисту порушеного права як оскарження рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є безпідставними, оскільки вказана правова позиція визначала правила застосування норм ст. 26 Закону №1952-ІV до того, як у неї були внесені зміни відповідно до Закону України від 5 грудня 2019 року №340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству».

б) щодо відповідачів у справі

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
В силу п.п. 1, 9 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія – державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно, тобто житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-ІV державний реєстратор, серед іншого, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Із положень ст. 48 ЦПК України слідує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм матеріального закону дає підстави для висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється шляхом офіційного внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо таких прав осіб або держави.
Державний реєстратор вчиняє реєстраційні дії на підставі відповідних рішень.
Позов про оскарження дій державного реєстратора може бути пред`явлений власником або володільцем майна, а також особою, яка вважає, що цими реєстраційними діями порушено її права чи інтереси.
За змістом положень ст. 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє вимоги до усіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.
Спір щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням прав позивача іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 вересня 2018 року (справа №823/2042/16) та постанові від 1 квітня 2020 року (справа №520/13067/17),яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
ОСОБА_1 оскаржує рішення державних реєстраторів, які внесли до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»на нежитлову будівлю.
Зміст і характер спірних правовідносин свідчать про те, що спір у ОСОБА_1 виник саме з ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс».
ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» не були залучені до участі у справі як співвідповідачі, а брали участь у судовому процесі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, вони були позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України.
Отже, державна реєстраторка Бондарук Ю.О. та державний реєстратор Мурзенко А.В. є неналежними відповідачами у справі та не можуть відповідати за вимогами ОСОБА_1 , тому заявлений до них позов не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено до неналежних відповідачів. 
Суд першої інстанції не врахував указаних норм закону та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
У зв`язку з тим, що позов ОСОБА_1 не заявлено до належних відповідачів, апеляційний суд не висловлює свою позицію відносно доводів апеляційних скарг про вирішення спору по суті.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В позові  ОСОБА_1  відмовлено, внаслідок чого понесені нею судові витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.
Разом із тим, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»слід стягнути по 2 114 грн 40 коп. судового зборуза подання апеляційної скарги кожному.

Щодо скасування заходів забезпечення позову

Матеріали справи не містять ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року про забезпечення позову та документів, на підставі яких її було постановлено судом, а тому в силу ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути заяви ОСОБА_2 і ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»про скасування засобів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги  ОСОБА_2 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс» задовольнити частково.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
В позові  ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 2 114 гривень 40 копійок судового зборуза подання апеляційної скарги.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс» (місцезнаходження – 68611, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Чехова, 113-А, квартира 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 42017865) 2 114 гривень 40 копійок судового зборуза подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Базарник Б.І.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 5