ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.	Справа № 440/3895/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
представників сторін: позивача - Пусана Є.В., відповідача - Кушнірової Т.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2020, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено   по справі № 440/3895/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просив суд: 
- рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 62 від 13.02.2019 (10.05.2019) та покладене у його обґрунтування рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05.03.2019, в частині відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відмови у зарахуванні пільгового стажу – визнати протиправним та скасувати; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) пільговий трудовий стаж за періоди роботи (навчання, служби у Збройних Силах СРСР): з 01.09.1978 по 15.07.1981; з 16.07.1981 по 09.11.1982, з 17.11.1982 по 18.12.1984, з 05.03.1985 по 19.06.1990, з 25.06.1990 по 03.05.1993, з 10.05.1993 по 13.09.1993, з 13. 09.1993 по 28.04.1994, з 03.05.1994 по 31.05.2002, з 01.11.2002 по 02.12.2002, з 08.07.2003 по 31.10.2017, з 01.11.2017 по 13.02.2019 та призначити з 13.02.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовив йому у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки ОСОБА_1 було подано весь пакет документів, необхідний для її призначення, а тому наявні підстави для скасування спірних рішень та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3895/19 від 20.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 62 від 13 лютого 2019 року (№ 82 від 10 травня 2019 року) в частині відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05 березня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні пільгового трудового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пільговий трудовий стаж за періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01 вересня 1978 року по 15 липня 1981 року, з 16 липня 1981 року по 09 листопада 1982 року, з 17 листопада 1982 року по 18 грудня 1984 року, з 05 березня 1985 року по 19 червня 1990 року, з 01 січня 1992 року по 03 травня 1993 року, з 10 травня 1993 року по 13 вересня 1993 року, з 13 вересня 1993 року по 28 квітня 1994 року, з 03 травня 1994 року по 31 травня 2002 року, з 01 листопада 2002 року по 02 грудня 2002 року, з 08 липня 2003 року по 31 жовтня 2017 року та з 01 листопада 2017 року по 13 лютого 2019 року.
Зобов`язано призначити з 13 лютого 2019 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п.б ч.1 ст.13 Закону України № 1788 "Про пенсійне забезпечення".
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 10536 (десять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3895/19 від 20.01.2020 та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії подано неповний пакет документів, у зв`язку з чим вважає спірні рішення щодо відмови у зарахуванні пільгового стажу ОСОБА_2 та відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 законним та обґрунтованими, через що не вбачає підстав для включення до пільгового стажу позивача спірних періодів та призначення йому пенсії на пільгових умовах. Також відповідач висловив свою незгоду з розподілом судових витрат.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник позивача у поданому відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. І а.с. 20-22/.
13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. До заяви приєднано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт, трудову книжку, довідку про прийняття на роботу (навчання), заяву про спосіб виплати пенсії /т. І а.с. 171/.
Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 62 від 13 лютого 2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю пільгового трудового стажу, проте підтверджено періоди роботи за Списком № 2 з 25 червня 1990 року по 31 грудня 1991 року на посаді електрогазозварника 5 розряду та визначено тривалість пільгового стажу, яка становить 01 рік 06 місяців 06 днів /т. І а.с. 162/.
Рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05 березня 2019 року позивачу відмовлено у підтверджені роботи, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1992 року та підтверджено період роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 червня 1990 року по 31 грудня 1991 року./т. І а.с. 163-164/.
Не погодившись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 62 від 13.02.2019 (10.05.2019) та покладене у його обґрунтування рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05.03.2019, в частині відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відмови у зарахуванні пільгового стажу суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача понад 20 років на посадах, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (за Списком № 2), підтверджений записами його тудової книжки, а тому у відповідача не було підстав відмовляти в її призначенні. На переконання суду зарахуванню до пільгового стажу позивача підлягають періоди його роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01 вересня 1978 року по 15 липня 1981 року, з 16 липня 1981 року по 09 листопада 1982 року, з 17 листопада 1982 року по 18 грудня 1984 року, з 05 березня 1985 року по 19 червня 1990 року, з 01 січня 1992 року по 03 травня 1993 року, з 10 травня 1993 року по 13 вересня 1993 року, з 13 вересня 1993 року по 28 квітня 1994 року, з 03 травня 1994 року по 31 травня 2002 року, з 01 листопада 2002 року по 02 грудня 2002 року, з 08 липня 2003 року по 31 жовтня 2017 року, з 01 листопада 2017 року по 13 лютого 2019 року. Та призначаючи з 13 лютого 2019 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п.б ч.1 ст.13 Закону України № 1788 "Про пенсійне забезпечення" також підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції враховано пояснення відповідача щодо некоректного оформлення дати оскаржуваного Рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову в призначенні пенсії № 62 від 13 лютого 2019 року через технічну помилку, з огляду на те, що оскаржуване рішення було прийнято 10 травня 2019 року та зареєстроване за № 82, що підтверджується копією витягу з журналу обліку рішень управління пенсійного фонду України з призначення (перерахунку) пенсії. Проте, в матеріалах справи міститься Рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 62 від 13 лютого 2019 року, яке не містить виправлень, в зв`язку з чим судом визнано за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення № 62 від 13 лютого 2019 року, зазначивши при цьому в скобках виправлені реквізити - № 82 від 10 травня 2019 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового трудового стажу позивача період його роботи з 25 червня 1990 року по 03 травня 1993 року, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05 березня 2019 року підтверджено період роботи ОСОБА_1 на роботах, передбачених пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України № 1085, з 25 червня 1990 року по 31 грудня 1991 року, а тому зобов`язувати відповідача повторно зарахувати до пільгового трудового стажу позивача період його роботи з 25 червня 1990 року по 03 травня 1993 року є недоцільним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зазначеній частині, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України встановлене, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п.п.3 п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, які працювали на роботах з шкідливими та тяжкими умовами праці та мали або будуть мати право на пенсію відповідно до ст.100 Закону України „Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються відповідно до норм Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
За визначенням пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з п. "б" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що станом на час звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, позивач досяг 55 річного віку.
Положеннями ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відвідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту – Порядок № 637).
Так, згідно з п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 20 зазначеного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає його право на пенсію на пільгових умовах.
Постановою Ради Міністрів СРСР N 1173 от 22.08.56 затверджено списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджених, зокрема до списку № 2 у розділі XXXII. Загальні професії віднесені газозварювальники та електрозварювальники.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 N 10 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинною з 1991), до списку №2 (розділ ХХХІІІ) віднесені, зокрема:
- 23200000-19756 Електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки;
- 23200000-19905 Електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, зайняті зваркою в середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах;
- 23200000-19906 Електрозварники ручного зварювання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. N 162 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинною з 15.11.1994 по 16.01.2003), до списку №2 (розділ ХХХІІІ) віднесені, зокрема:
- 23200000-19756 Електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки;
- 23200000-19905 Електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, зайняті зваркою в середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах;
- 23200000-19906 Електрозварники ручного зварювання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 36 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинною з 16.01.2003 по 03.08.2016), до списку №2 (розділ ХХХІІІ) віднесені, зокрема:
- 33 електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки;
- 33 електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах;
- 33 електрозварники ручного зварювання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинній з 03.08.2016), до списку №2 (розділ ХХХІІІ) віднесені, зокрема:
- газозварники;
- електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки;
- електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах;
- електрозварники ручного зварювання.
З відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 16 липня 1981 року /т. І а.с. 27-34/ колегією суддів встановлено, що позивач:
з 01 вересня 1978 року по 15 липня 1981 року навчався в середньому професійно-технічному училищі № 19 м. Кременчука Полтавської області за професією електрозварювальник. 
з 16 липня 1981 року по 09 листопада 1982 року працював електрозварювальником ІІІ розряду на Кременчуцькому СУ-120 тресту "Харківстальконструкція", 
з 17 листопада 1982 року по 18 грудня 1984 року проходив службу в лавах Радянської Армії,
з 05 березня 1985 року по 19 червня 1990 року працював електрозварювальником ІІІ та ІV розрядів на Кременчуцькому СУ-120 тресту "Харківстальконструкція", 
з 25 червня 1990 року по 03 травня 1993 року працював електрогазозварювальником V розряду на Кременчуцькому заводі білково-вітамінних концентратів, 
з 10 травня 1993 року по 13 вересня 1993 року працював газоелектрозварювальником ручного зварювання ІV та V розрядів на Харківському енергоремонтному підприємстві, 
з 13 вересня 1993 року по 28 квітня 1994 року працював газоелектрозварювальником V розряду на МПП "Ростра", 
з 03 травня 1994 року по 31 травня 2002 року працював газоелектрозварювальником V розряду на МПП "Резинотехніка", 
з 01 листопада 2002 року по 02 грудня 2002 року працював газоелектрозварювальником ІV розряду на РБУ філії "Дніпровські магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта", 
з 08 липня 2003 року по 31 жовтня 2017 року працював газоелектрозварювальником V та VІ розряду на РБУ філії "Дніпровські магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта" (з 10 червня 2011 року ПАТ "Укртранснафта"), 
з 01 листопада 2017 року по теперішній час працює газоелектрозварювальником VІ розряду на РБУ філії "Дніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта" (з 24 липня 2018 року АТ "Укртранснафта").
Виходячи з вищенаведеного, посади електрозварювальника та газаелектрозварювальника, які займав позивач у вищезазначені періоди, були передбачені Списком № 2, що відповідно свідчить про про наявність права у ОСОБА_1 на державну пенсію на пільгових умовах.
З вказаних періодів відповідачем, до пільгового стажу позивача, зараховано лише період роботи з 25.06.1990 по 31.12.1991.
При цьому, колегія суддів зазначає, що фактично єдиним обґрунтуванням неврахування вказаних періодів позивача до його пільгового стажу є посилання на неподання позивачем документів, які б підтверджували пільговий характер роботи позивача, тобто, відповідач не заперечує можливість врахування таких періодів до пільгового стажу позивача за умови їх підтвердження відповідними документами.
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що спірні періоди роботи (навчання та проходження служби у збройних силах СРСР) позивача підтверджено відповідними записами трудової книжки, посади «електрозварювальника» та «газоелектрозварювальником», на яких позивач працював у спірні періоди віднесено до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про зарахування таких періодів до пільгового стажу позивача.
Вищевказані обставини свідчать про наявність передбачених пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. б) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також умов для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Посилання відповідача на неможливість зарахування спірних періодів роботи без надання уточнюючої довідки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а надання таких довідок вимагається в разі відсутності у ній відповідних записів. 
Отже, записами у трудовій книжці підтверджується стаж роботи позивача на роботах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, понад 20 років.
Посилання відповідача на ненадання органам Пенсійного фонду України доказів роботи позивача впродовж повного робочого дня є неприйнятними з огляду на те, що під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій (роз`яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства пращ від 10.05.94 № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 26.03.2020 по справі № 382/1500/16а, від 21.02.2020 по справі № 686/3264/16-а, від 31.10.2019 по справі № 688/4170/16-а, які є обов`язковими для врахування з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.
Посилання відповідача на позицію Верховного Суду України від 25.11.2014 (справа №21-519а14) колегія суддів не враховує, з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від такої позиції Верховного Суду України у постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а. 
При цьому, колегія суддів враховує, що наявність у ОСОБА_1 страхового стажу не менше 30 років відповідачем не заперечується.
Щодо врахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання в середньому професійно-технічному училищі № 19 м. Кременчука Полтавської області за професією електрозварювальник (з 01 вересня 1978 року по 15 липня 1981 року), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Враховуючи, що позивач навчався до 15.07.1981, а на роботу зарахований з 16.07.1981 (працював електрозварювальником ІІІ розряду на Кременчуцькому СУ-120 тресту "Харківстальконструкція"), тобто в межах трьох місячного строку, визначеного ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", колегія суддів вважає наявними підстави для включення до пільгового стажу позивача періоду його навчання в середньому професійно-технічному училищі. Вказаний стаж підтверджений відповідним записом у трудовій книжці позивача.
Щодо врахування до пільгового стажу позивача періоду проходження ним служби в лавах Радянської Армії з 17 листопада 1982 року по 18 грудня 1984 року, колегією суддів встановлено наступне.
Так, враховуючи період проходження позивачем військової служби, слід застосувати «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590.
Підпунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.
При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16 Положення), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16 Положення) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.
Також, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З огляду на норму статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахування проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, можливе лише за умови якщо підтверджено працю особи за професією або займання нею посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Відтак, період проходження позивачем військової служби підлягає зарахованнню до пільгового стажу за Списком № 2, оскільки ця робота як передувала військовій службі, так і слідувала по її закінченню.
Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 по справі № 607/12395/16-а, від 23.04.2019 по справі № 233/247/16-а, які є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності даних про результати атестації робочого місця за період роботи з 13.09.1993 по 28.04.1994, з 03.05.1994 по 31.05.2002, з 01.11.2002 по 02.12.2002, з 08.07.2003 по 31.10.2017 та з 01.11.2017 по 13.02.2019 виходячи з наступного.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно списків N 1 та N 2 деталізоване у Порядку застосування Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. N 383. 
Згідно з пп. 3 цього Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. 
Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що, згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. 
Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 р. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 р., відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. 
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. 
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. 
Якщо атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16 непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відновинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Між тим, відповідачем не було з`ясовано, чи проводилась атестація робочого місця позивача за вказані періоди.
Так, відповідач, маючи можливість дослідження наказів підприємства в архіві, не з`ясував питання проведення атестації в період, за який наявні були первинні документи, докази проведення такої перевірки та достовірного з`ясування не проведення атестації за вказані періоди роботи позивача відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції. 
Крім того, відповідачем не враховано, що відповідно до п.5 Порядок проведення атестації робочих місць До проведення атестації можуть залучатися проектні та науково-дослідні організації, технічні інспекції праці профспілок, інспекції Держгідротехнагляду. 
Згідно з п.11 Порядку проведення атестації робочих місць контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці. 
Отже, питання проведення або непроведення атестації робочих місць могло б бути з`ясоване шляхом звернення відповідача до органів з питань охорони праці, однак, цього відповідачем зроблено не було.
Відповідно до п.4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (п.3.3 даного Порядку).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем при вирішенні питання про відмову у призначенні позивачеві пенсії не було повно і всебічно з`ясовано питання зарахування періоду роботи Сторчоуса Між тим, відповідачем не було з`ясовано, чи проводилась атестація робочого місця позивача.
Так, відповідач, маючи можливість дослідження наказів підприємства в архіві, не з`ясував питання проведення атестації в період, за який наявні були первинні документи (з 1985 по 1991 роки), докази проведення такої перевірки та достовірного з`ясування не проведення атестації за період роботи позивача з 22.11.1985 року по 1991 рік відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції. 
Крім того, відповідачем не враховано, що відповідно до п.5 Порядок проведення атестації робочих місць До проведення атестації можуть залучатися проектні та науково-дослідні організації, технічні інспекції праці профспілок, інспекції Держгідротехнагляду. 
Згідно з п.11 Порядку проведення атестації робочих місць контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці. 
Отже, питання проведення або непроведення атестації робочих місць у Видавництві “Соціалістична Харківщина” та його правонаступниках могло б бути з`ясоване шляхом звернення відповідача до органів з питань охорони праці, однак, цього відповідачем зроблено не було.
Відповідно до п.4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (п.3.3 даного Порядку).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем при вирішенні питання про відмову у призначенні позивачеві пенсії не було повно і всебічно з`ясовано питання зарахування періоду роботи ОСОБА_1 на посаді електрогазозварника з 13.09.1993 по 28.04.1994, з 03.05.1994 по 31.05.2002, з 01.11.2002 по 02.12.2002, з 08.07.2003 по 31.10.2017 та з 01.11.2017 по 13.02.2019, а саме не проведено належної перевірки факту підтвердження або не підтвердження права позивача на зарахування вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу за результатами атестації.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішень Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 62 від 13 лютого 2019 року (№ 82 від 10 травня 2019 року) та Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 32 від 05 березня 2019 року, та як наслідок зобов`язання відповідача включити спірні періоди (крім тих, по яким суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову) та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058, пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788 з 13 лютого 2019 року.
При цьому, колегія суддів вважає доречним спосіб, який обрав суд першої інстанції для захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, оскільки некоректне оформлення дати оскаржуваного рішення № 62 від 13.02.2019, яке, як стверджує відповідач прийнято 10.05.2019 за № 82, з урахуванням відсутності будь-яких виправлень в законний спосіб, без скасування рішення № 62 від 13.02.2019, може призвести до унеможливлення поновлення  вказаного права позивача.
Посилання відповідача на ненадання при зверненні з заявою про призначення пенсії необхідних документів (довідки з військомісаріату про період військової служби, копії диплома  та інші), з огляду на зміст рішення відповідача від 13.02.2019 року № 62, рішення про результати розгляду заяви від 05.03.2019 року № 32 та листа Пенсйного фонду України від 13.09.2019, направленого на звернення позивача від 11.07.2019, в якому висвітлено аналіз наданих позивачем документів для призначення пенсії, є спростованими, оскільки в якості відмови таких обставин наведено не було.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повідомлення від МПП "Ростра", ПП "Кременчукгумотехніка", ДП "Кременчуцьке СУ-120 "Харківстальконструкція", філії Придніпровські магістральні нафтопродукти" АТ "Укртранснафта", з урахуванням суперечностей з відомостями трудової книжки позивача, без надання первинних документів, якими б підтверджувалося викладене в довідках цих підприємств, не є належним та допустим доказом у справі щодо непідтвердження повної зайнятості позивача на вказаних роботах. Тим більш, що після призначення пенсії позивачу на пільгових умовах у вказаних суб`єктів виникне обов`язок щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.
Щодо доводів апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає про таке.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 1 а.с. 5).
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, кількість позовних вимог, в тому числі кількість спірних періодів та їх тривалість, та те, що позовні вимоги про зобов`язання включити спірні періоди до пільгового стажу є похідними від скасування рішень відповідача про відмову у зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу та відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, колегія суддів вважає цілком прийнятним вважати для розподілу судових витрат, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Так, позивач в прохальній частині позову просив суд першої інстанції покласти судові витрати на відповідача, при цьому у мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовував понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката.
В ході судового розгляду справи відповідач у відзиві на позов просив зменшити судові витрати на правничу допомогу з огляду на їх неспівмірність, при цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував які саме витрати він вважає неспівмірними та з яких мотивів.
Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокату, покладено обов`язок довести неспівмірність таких витрат, що виключає ініціативу суду зменшити суму таких витрат без відповідних мотивованих заперечень з боку такої сторони.
Таким чином, відповідач, у випадку заперечення проти суми витрат на правничу допомогу, має доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу предмету справи, при цьому, лише посилання відповідача на норми ст. 134, 139 КАС України без висвітлення фактичних обставин, за яких він так вважає, не доводять неспівмірності витрат на правничу допомогу відносно складності предмету позову. 
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм ст. 134 КАС України, викладеною у постанові від 07 травня 2020 року по справі №820/4281/17. 
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. 
На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 54/19 від 23 вересня 2019 року /т. І а.с. 101-104/, ордер на надання правової допомоги /т. І а.с. 119/, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /т. І а.с. 150/, а також детальні розрахунки вартості виконаних робіт та вартості надання правничої допомоги /т. І а.с. 105, т. ІІ а.с. 3/, рахунки-фактури /т. І а.с. 106, т. ІІ а.с. 3,/ квитанціями АТ "Приватбанк" № 0.0.1474896078.1 від 24 вересня 2019 року на суму 7800,00 грн /т. І а.с. 107/ та № 0.0.1548611439.1 від 11 грудня 2019 року /т. ІІ а.с. 5/, акт приймання-передачі наданих послуг № 54/19/1 від 18 грудня 2019 року /т. ІІ а.с. 4/.
Таким чином, з урахуванням відсутності з боку відповідача будь-яких обґрунтованих заперечень щодо суми відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн обґрунтованим.
Щодо витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що представником позивача, в межах апеляційного провадження, відкритого ухвалою суду від 06.08.2020 надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу такі документи: розрахунок вартості виконаних робіт та вартості надання правничої допомоги, рахунок-фактура № 54/19/5, квитанціями АТ "Приватбанк" № 0.0.1846555662.1 від 23 вересня 2020 року на суму 1200,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг № 54/19/4 від 24 вересня 2020 року /т. ІІІ а.с. 204-207/.
Відповідач в ході судового засідання не заперечував проти понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн, у зв`язку з чим колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн.
Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку з переглядом рішення суду першої інстанції в межах апеляційного провадження, відкритого ухвалою суду від 07.04.2020, оскільки оцінка понесеним витратам позивача на правничу допомогу є предметом того апеляційного провадження та не входить до предмету розгляду у цьому апеляційному провадженні. 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не спростовують. 
Керуючись ст.139, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2020  по справі № 440/3895/19  - залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 )  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн (одна тисяча двісті гривень 00 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  13.10.2020.