Постанова
Іменем України
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 748/780/18
провадження № 51-2551 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                              ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270000000339, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Городня Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
1) вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2006 року  за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2007 року, зміненого ухвалами апеляційного суду Чернігівської області від 30 серпня 2007 року та Верховного Суду України від 20 травня 2008 року, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяців;
3) вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2010 року за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ст. 70, 71  КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю, звільненого 11 лютого 2016 року у зв`язку з відбуттям покарання, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263,ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за: 
—     ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю;
—     ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю;
—     ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
—     ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення.
Вирішено питання речових доказів  та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 27 квітня 2017 року, разом з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим слідством особою, реалізуючи свій злочинний умисел на скоєння розбійного нападу на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прибувши до домогосподарства АДРЕСА_2 , проникнувши до будинку, де в цей час перебували потерпілі та шляхом демонстрації предметів ззовні схожих на пістолет та ніж, а також шляхом застосуванням насильства до потерпілих, яке виразилось у зв`язування їх та нанесенні кількох ударів кулаком в область голови та тулуба ОСОБА_9 , вчинили розбійний напад та заволоділи майном, на загальну суму 85 321, 66 грн.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном ОСОБА_9 , цього ж дня, приблизно о 02:30 год, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим слідством особою, повторно, використовуючи ключ, яким заволоділи під час розбійного нападу, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, проникли до гаражного приміщення та заволоділи автомобілем «MitsubishiPajero sport» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спричинивши ОСОБА_9 велику матеріальну шкоду на загальну суму 531 822, 54 грн. В подальшому цей автомобіль було знайдено співробітниками поліції та повернуто потерпілому.
В подальшому, 23 липня 2017 року приблизно о 02:00 год ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 , прибувши до домогосподарства АДРЕСА_2 та використовуючи ключ, яким заволодів раніше під час розбійного нападу, проник до гаражного приміщення, повторно незаконно заволодів цим же автомобілем «Mitsubishi Pajero sport» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спричинивши ОСОБА_9 велику матеріальну шкоду на загальну суму 485 958,15 грн.
Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_7 незаконно, без мети збуту, придбав пластиковий медичний шприц ємністю 5 мл, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб – ацетильований опій, вагою в перерахунку на суху речовину 0, 323 г, пластиковий медичний шприц з нашаруванням ацетильованого опію, вагою 0,00008 г, пластиковий медичний шприц з рідиною, яка містить в собі наркотичний засіб – метадон (фенадон), масою 0,0431 г та сильнодіючий лікарський засіб – дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0125 г, які зберігав при собі без мети збуту. 28 вересня 2017 року о 19:09 год біля будинку № 72-а по вул. П`ятницькій в м. Чернігові під час затримання співробітниками поліції вищезазначені наркотичні засоби у ОСОБА_7 були вилучені.
Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці ОСОБА_7 незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет, виготовлений шляхом переробки саморобним способом газового пістолета ІЖ-79 з глушником та 7 патронами калібру 9х18 мм, які приніс до свого місця проживання – квартири  АДРЕСА_3 , де зберігав без передбаченого законом дозволу. 29 вересня 2017 року у період часу з 11:13 год до 12:21 год співробітниками поліції під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , цей пістолет з патронами було вилучено. Відповідно до висновка експерта № 19/8-2/16СЕ від 21 лютого 2018 року вилучений пістолет є вогнепальною зброєю, а патрони – бойовими припасами до нього
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону під час його затримання та обшуку. Крім того, вважає, що обшук квартири, де він проживав, проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки був проведений оперативними співробітниками поліції. На думку засудженого, в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.
Під час касаційного розгляду засуджений підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , під час касаційного розгляду підтримала касаційну скаргу останнього та просила її задовольнити, скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Під час касаційного розгляду прокурор не підтримала подану касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та просила її залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Судові рішення в частині засудження ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зіст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України. 
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змістуст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, касаційний суд виходить із установлених фактичних обставин, викладених у цих судових рішеннях.
Доводи касаційної скарги засудженого, серед іншого, стосуються невідповідності висновків суду викладених у судових рішеннях фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, не погоджуються з оцінкою доказів та наводить власну, тоді як перевірка зазначеного до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Проте, в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам статей 370,  374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Так, суд першої інстанції  правильно зробив такий висновок на підставі показань потерпілих, свідка про обставини вчинення злочинів, які вони давали у судовому засіданні та які є послідовними й узгодженими між собою. Крім того, суд врахував також інші докази, в тому числі й висновки відповідних експертиз.
Зі змісту вироку вбачається, що суд відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинених злочинів, мотиви їх скоєння, а тому доводи, викладені в касаційній скарзі, у цій частині є необґрунтованими.
З висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів касаційного суду і вважає, що у касаційній скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які би свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законний та обґрунтований вирок.
Відповідно до ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду належить наводити мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим. 
Під час перевірки матеріалів справи також було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , так і стосовно відсутності в справі порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою безумовне скасування судових рішень. 
Не встановлено таких процесуальних порушень і касаційним судом, оскільки усім доводам, викладеним в апеляційних скаргах, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд дав вичерпні та вмотивовані відповіді. 
Твердження засудженого про необхідність скасування судових рішень у зв`язку з не встановленням достатніх доказів його винуватості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, правильність встановлення яких підтвердив суд апеляційної інстанції. Також цей суд спростував посилання як засудженого ОСОБА_7 , так і його захисника стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених, на їх думку, у справі органами досудового розслідування при проведенні досудового слідства, збиранні й дослідженні доказів, а також при їх оцінці місцевим та апеляційним судами. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційних скарг ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_7 про порушення встановленої кримінальним процесуальним законом процедури обшуку та затримання, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 208 КПК  України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого суді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, зокрема у випадку якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. При цьому процесуальний закон дозволяє з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України здійснити обшук затриманої особи.
Про затриманні особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було затримано як особу, яку застали під час вчинення злочину. При цьому з дотриманням вимог КПК України проведено особистий обшук, в ході якого у нього було виявлено, крім іншого, три полімерні шприци одноразові: шприц пустий ємністю 5 мл; шприц ємністю 5 мл з залишками речовини; шприц ємністю 5 мл з речовиною бурого кольору об`ємом 2 мл та вдягнутою голкою з ковпачком; голка від шприца з ковпачком; два паперові згортки: фрагмент паперу згорнутий у продовгуватий згорток, у якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору, фрагмент паперу згорнутий у продовгуватий згорток, у якому знаходиться подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, залишки рідини на поверхні джинсів, які в подальшому експертизами визнані особливо небезпечним наркотичним засобом та сильнодіючим лікарським засобом. Відомості про їх вилучення відображено у протоколі затримання ОСОБА_7 , який також було підписано присутнім під час цієї слідчої дії захисником.
Також необґрунтованими є доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого про те, що обшук квартири, в якій він проживав, здійсненний оперативними співробітниками поліції, а не слідчим та прокурором, як того вимагає кримінальний процесуальний закон.
Так, відповідно до положень ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Згідно з п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 235 цього Кодексу ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, а також містити відомості про житло чи інше володіння особи, які мають бути піддані обшуку, та речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. 
Суд апеляційної інстанції належним чином оцінив такий доказ, як протокол обшуку домоволодіння та вірно зазначив, що він є допустимим, оскільки проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Посилання засудженого на те, що обшук квартири, в якій проводився обшук, був проведений оперативними співробітниками, а не слідчим, не заслуговує на увагу з огляду на матеріали кримінального провадження.
Обшук проводився відповідно до вимог ст. 236 КПК України, у редакції Закону, яка діяла на момент проведення зазначеної слідчої дії, за участю Громадського, його захисника ОСОБА_6 , понятих, зауважень від учасників, що саме оперативними співробітниками поліції, а не слідчим і прокурором, проводився обшук не надходило, про що є відповідні підписи у протоколі обшуку.
Покарання засудженому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог кримінального закону, за своїм видом та розміром воно є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, і відповідає вимогам статей  50, 65, 70 КК України.
У зв`язку з тим, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , кримінальний закон застосовано правильно та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, а тому, на думку колегії суддів, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                          ОСОБА_3